В началото аз също не повярвах, но боговете на Олимп съществуват.
Понякога тези богове имат човешки деца. Наречени полубогове.
Аз съм един от тях. Аз съм Пърси Джаксън,
син на Посейдон, богът на морето.
ПЪРСИ ДЖАКСЪН. Море на чудовища
Преди 7 години четири такива деца се отправиха към лагера на полубоговете.
Единственото безопасно място на земята за такива като нас.
Само три от тях стигнаха.
Превод kotaraka_eek Приятно гледане!
Почти стигнахме.
Внимавайте!
Гроувър! Люк, помогни му. - Грувър, добре ли си?
Кракът ми. Заклещи се.
Хайде, ще ти помогна. - Вървете, аз ще ги забавя.
Не, Талия, недей. Те ще те убият.
Тръгвай, Люк, идвам веднага.
Насам!
Анабет, да вървим.
Назад!
Талия, побързай!
Не! Талия!
Името й беше Талия, тя пожертва живота си, за да спаси три други.
И след като Талия падна мъртва на земята.
Баща й Зевс намери друг начин тя да живее.
Начин, по който всички полубогове да живеят.
Подарък, който да гарантира, че никой от лагера няма да умре по същия начин.
Преграда, която да ги защити от тези, които живеят, за да ги убият.
Да вървим.
Всеки ден историята за подвига на Талия ме вдъхновяваше.
А нейното дърво, защитаваше дома ми.
Но невинаги пазеше главата ми.
Колко мило, да се появиш само, за да видиш как побеждавам.
Грешали са за теб, Кларис. Всъщност имаш чувство за хумор.
Още един отпадна. - Давай, Пърси!
Давай, Пърси! Заложих 50 драхми на теб.
Залагаш на това? - Защо, не може ли?
"Кисномавро" от 97-ма. Искаш ли да опиташ?
Защо се измъчваш, Дионис?
Прегреших веднъж, само веднъж. И то с русалка, в името на Олимп.
От къде можех да знам, че Зевс няма да остане доволен.
И че може да се сърди толкова дълго време.
Мислех, че фактът, че Зевс е безсмъртен, означава,
че може да се сърди вечно. - Християните имат един младеж,
който може да направи този номер на обратно. Ето това е истински бог.
Не се ли умори да те побеждават, Джаксън?
Кларис!
Помощ! Помогнете ми!
Териус, хвани ръката ми. - Пожелавам ти успех с това.
Хванах те.
Благодаря ти!
Пърси?
Кларис! Кларис! Кларис!
Чудех се, Пърси, дали извършването на първия ти подвиг не е било
благодарение късмета на начинаещия? - Кларис, той спаси Олимп,
това е повече, от колкото ти някога ще можеш да направиш.
Няма значение. - Дори за дъщеря на бога на войната,
това момиче е митична куч.. - Не й обръщай внимание, Пърси.
Вече е късно. Освен това тя е права. - За какво говориш, пич?
Ти направи повече от един подвиг. Откри открадната колесница на Арес.
Не, всъщност Кларис го направи.
Добре, ами турнира? Ти го спечели. - Кларис.
Кларис? Добре, ами Слънчевите игри? Търсенето на Бронзовия дракон?
Благодаря ти, че се опитваш да ме ободриш.
Предпочитам да оближа чифт кози копита, вместо да ти позволя
да слушаш Кларис, вместо нас. Не се обиждай, Гроувър.
Няма нищо. Това предложение ли беше? - Чуй ме, няма значение какво е
направила Кларис. За Кайрън и мистър Ди ти си оставаш рок звездата.
Пери Джонсън. - Всъщност съм Пърси Джаксън, сър.
Все тая. Имам важна задача за теб. - Сериозно?
Да, много сериозна задача, мога ли да ти имам доверие?
Разбира се. - Добре. Това ще ти е нужно.
Понякога след тези състезания остава пълна кочина.
Може би Кларис беше права.
Може би съм спрял Люк да разруши Олимп, само защото Анабет и Гроувър
бяха с мен и ми помагаха, нали? Татко?
Посейдон?
Имал ли си някога чувството, че всичко, което си направил досега,
всъщност не си направил ти? Ами е било късмет или нещо подобно?
Не, разбира се, че не си. Ти си бог.
Тъпо е да говориш с някого, който не е.
Това поставя под въпрос всички твои начинания.
Добре, беше ми приятно да не си говоря с теб.
Отново.
Просто влезе вътре? Просто дойде право в лагера?
Всъщност влезе с гръм и трясък. - И елегантно да е било, не ми пука.
Какъв е смисълът от митична бариера, ако всяко същество може просто...
Може ли да не го пипаш, моля те. Това е много ценен "Гренаш"
Мисля, че е пробил бариерата някъде около дървото на Талия.
Не думай. - Изглежда е изпратен от някой бог.
Да, но от кой точно? - Аз знам.
Посейдон.
Голямата къща
Защо мистър Ди те повика? Сигурен съм, че не е за добро.
Сигурна съм, че всичко е наред. - А аз съм сигурен, че няма да те
покани в Голямата къща, без да си се издънил много здраво.
Не съм. Почистих целия колизеум. - Не слушай глупостите му.
Имаме ходещ мъртъв лагерник. Мъртъв ходещ лагерник, тук.
Благодаря. Това е истински приятел. - Шега. Опитвам се да те развеселя.
Значи няма проблем, ако взема твоето бунгало, когато те изгонят?
Сериозно!? Спокойно това е мистър Ди, в смисъл ако Кайрън те повика...
Прецакан си много здраво.
Каквото и да си мислите, че съм направил - не съм.
Нищо не си направил, Пърси. - Именно.
Както знаеш те смятахме за единствения наследник на Посейдон.
Да, и? - Изглежда сме грешали.
Чакай. Казвате, че Пърси има брат? - Или сестра?
Боже мой, друг полубог от Посейдон. - Не точно.
Технически Тайсън не е полубог. Полубоговете са полухора,
оттам идва и името. - Не Ви разбирам. Ако новото дете
не е получовек, полу какво е? - Нимфа, морска нимфа.
И когато прекрачиш границата с Нимфа, получаваш...
Не пипай, това е "Гевюрцтраминер". Здравейте.
Здравей, братко.
Значи си голяма работа тук, нали? Спасил си света, сещаш се.
Я виж, в твоето има и пипер. Ще го ядеш ли?
Вземи го.
Гаври ли се с мен? - Мисля, че е гладен.
Не той. Посейдон? Това трябва да е някаква шега.
В смисъл полубрат циклоп!? Стига бе.
Мисля, че политически правилно е да се каже едноок. И полубрат е по-добре
от нищо. - Харесва ми да имам брат.
Щастлив съм, че татко ме доведе тук. - Баща ни? Баща ни те е довел тук?
Бях на север в горите. Един ден този тризъбец се показа над главата ми и
започна да се движи на юг. - И ти го последва дотук?
Светеше. - Май някой си има нов брат.
Виждам, че има очите на баща си. Така де...
...око.
Трябва да му намериш от онзи спрей "Мъгла".
Както и да е. Интересно е, че се появи точно сега. Може би Посейдон
е решил, че се нуждае от нов син, за сещаш се, за да го представлява.
Бик. - Моля?
Мирише на бик.
Атакуват бариерата.
Крис, идваш ли? - Не, добре съм.
Това е чудесно.
Спокойно, бариерата издържа.
Колхидски бик. - Бягайте.
Пърси! - Да вървим.
Трябва да намерим слабото му място. - Дали има такова?
Пърси, разсейвай го.
Заемам се с него.
Лош бик.
Хей, ръждясала кофа.
По дяволите, Джаксън.
Знаеш ли колко трудно се намира Колхидски бик.
Може би следващия път, когато се опиташ да удавиш някого,
ще провериш дали не е полубог, който умее да плува.
Люк? - Всъщност ти не си единственият
труден за убиване полубог.
Знаеш за пророчеството.
Какво пророчество? За какво говориш? - Не знаеш!?
Добави това към дългия списък с неща, които приятелят ти Кайрън
не е споделил с теб. Кайрън, мистър Ди и всички останали.
На тях не им пука за нас. За тях ние сме само деца.
Като пешки, които да могат да контролират.
Не съм единственият полубог, който мисли така.
Помисли за това.
Какво пропуснах? - Къде е Пърси?
Последният път, когато го видях го влачеше Колхидският бик.
Ти, защо не си изпечен? - Циклопите са огнеустойчиви.
Как този бик мина през бариерата?
Боже мой!
Отровено е. - Тя... то, дървото мъртво ли е?
Не, но умира.
Състояние, с което всички ще се запознаем много скоро.
Всички, ще са ни нужни хора, за да охраняваме периметъра.
Изглежда сякаш умира отново.
Кой би го сторил? - Люк отрови дървото.
Пърси. - Ти си жив.
Да и не съм единственият. Люк пусна бика вътре.
Без защитата на дървото сигурно ще се намерят достатъчно титани,
които да получат това, което искат. - И какво точно е то?
Да ни унищожат, г-це Ла Рул. Да ни унищожат.
Какво става с противоотровата? - Ще се забавя.
Знам, че сега сигурно не е подходящо, но искам да Ви задам въпрос.
Какъв е той?
Люк каза нещо за пророчество. Какво се казва в него за мен?
Знаете ли нещо за това?
Знанието невинаги е сила, Пърси.
Понякога е бреме. - Зная това.
Но както Вие казахте, напоследък съм доста незабележим.
За това се зачудих дали съм достоен за това пророчество.
Казват, че когато боговете ни измъчват, те изпълняват молитвите ни.
Колието на Хармония, лъкът на Херкулес, Златната ябълка на раздора.
Три хилядолетия на богове и полубогове и никой не е измислил
лек за дървото на Талия? - Персефона има от онези чудотворни
отвари може да опитаме с тях. - Това е.
Ето го тук.
Това няма да излекува дървото на Талия, а по-скоро ще убие всички нас.
В частност мен. - Перфектно е, от това се нуждаем.
Ще го покажа на мистър Ди. - Не.
Надявах се да ти спестя това бреме възможно най-дълго, но влез вътре,
горе, на тавана. Когато се върнеш при мен ще поговорим повече.
Ако все още си с всичкия си, това е.
Аз съм духът на Делфи, говорител на пророчествата на Аполо.
Убиецът на могъщия питон. Доближи се, търсачо, и питай.
Чух за някакво пророчество за мен.
Точно така. Но преди да видиш бъдещето, първо виж миналото си.
Много отдавна, преди нашето време.
Преди Олимп и боговете. Титаните управлявали света.
Водени от Кронос. Той бил толкова зъл, че изял собствените си деца.
Но трима от синовете му избягали. Зевс, Хадес и Посейдон.
Те унищожили Кронос и заточили останките му в дълбините на Тартар.
Но Кронос успял да се издигне отново.
За да отмъсти на Олимп и на света.
Само едно дете на боговете, полубог може да го спре.
Това дете може да бъде нашето спасение
или причината за унищожението ни.
Всичко започва, когато двама братовчеди се сдърпват за Руното.
Синът на морето и крадецът на мълнията.
Люк. - Този полубог от най-стария ни бог,
трябва да навърши 20. Въпреки всичко. И да види света във вечен сън.
"Прокълнатото острие трябва да посече злата душа."
Само един избор ще завърши дните му, ще предпази ли Олимп или ще падне.
Падането му означава край за нас? Попитах аз.
Има ли шанс, дори малък, аз да не съм момчето от пророчеството.
Оракулът каза полубог от най-стария бог.
Ти си единственият жив наследник полубог на Зевс, Хадес или Посейдон.
Пророчеството може да се отнася само за теб.
Ами ако унищожа Олимп, защото не съм достатъчно добър, за да го спася?
Това е въпросът, нали?
Дума да не става! - Чуйте ме за секунда.
Чух те, искате да отидете на мисия. Трябва да е четвъртък днес.
Говоря сериозно. Убедена съм, че това ще свърши работа.
Беше толкова добра реколта. - Златното Руноможе да излекува
всяко живо същество, всичко, включително и дървото на Талия.
Ако излекуваме дървото, ще възстановим бариерата около лагера.
Изненадан съм, че искаш да отидеш с нея, г-н Ъндершит.
Ъндерууд. - Все тая.
Всеки сатир, дръзнал да тръгне за Руното е умирал.
Нали? И аз това й казвам. Но мога да поема този риск за доброто на лагера.
Добре, последно чух, че Руното е в Морето на чудовищата.
Което хората наричат Бермудски триъгълник. Място, от което не само
сатирите трябва да се страхуват. Отговорът е не, съжалявам, Анабел, не.
Анабет. - Все тая. Това е ужасна идея.
Имам страхотна идея.
Докато не бъде излекувано дървото на Талия и не възстановим бариерата,
която защитава лагера ни. Всеки полубог, кентавър, сатир или нимфа,
ще бъде убит до няколко дни, ако не и по-рано.
Добре ли си? Не се тревожи, всичко ще бъде наред с лагера.
Просто трябва да имаш вяра, нали. - За щастие мислих по този въпрос.
И след велико проучване, стигнах до мисълта, че единственото, достатъчно
силно нещо, за да спаси дървото на Талия и да защити дома ни.
Легендарното Златно Руно. - Какво?
Едно докосване...
може да излекува всяко живо същество или нещо.
И така, едно изпитание, или мисия на милосърдие, ако щете,
в неизследвани смъртоносни води. От чийто изход зависи
нашето оцеляване. Сега, както знаем, Руното някак си привлича сатирите,
затова сатир трябва да води полубога в неговата мисия.
Много ти благодаря. - Икнетей.
Ще водиш ли шампиона? - О да.
Добре. Чудесно, това е чудесно!
Кой ще бъде шампионът ни? В нашето положение трябва да бъде герой.
Най-добрият от нас, най-силният, най-смелият.
Потомък на бога на войната.
Кларис! - Да.
Благодаря!
Нейното име е запомнил.
Кларис? - Какво?
Не се тревожи, че винаги си втори, Джаксън, ще свикнеш с това.
Мисля. Няма от къде да знам. - Чуй ме, Люк е все още сред нас.
Има нещо общо с Руното и мисля, че все още не е приключил.
Сериозно? Защото аз мисля, че изобщо не ми пука.
Изглеждаш толкова раним. Слушай, има генерали има и пехотинци.
А ти трябва да си щастлив от факта, че изобщо си в армията. Просто опитай
да не провалиш всичко с трясък, докато ме няма. Да вървим.
Прокълнатото острие трябва да посече...
Какво му е хубавото на пророчеството, ако дори не можеш да го разбереш.
Предполагам, че и ти нямаш отговор на това, татко.
Все пак мечът е бил твой.
Това е лоша идея. - Дори не знаеш какво ще кажа.
Че отиваш да търсиш Руното. - Всъщност щеше да каже "ние"
Разбрах каква е работата. Тревожиш се, че си извършил само един подвиг.
Но Икнетей и Кларис вече тръгнаха да го търсят и не е възпитано да
се присламчваш към чужд подвиг. - Мисля, че това е моят подвиг.
Оракулът каза, че това е негова битка. - Борба. Но също така каза,
че съдбата ми е да спася Олимп или да го унищожа.
Очевидно спасяването звучи по-добре. - Да.
Само да си взема някой неща и да се уверя, че здравната ми осигуровка
ще плати за това.
Как ще минем покрай тях? - Мисля, че пазят от външни заплахи,
а не от хора, които искат да излязат. Така че всичко ще бъде наред,
стига да не вдигаме шум.
Съжалявам.
Ние... Ние също пазим.
Тръгнахте без мен. - Там, където отиваме, е много опасно.
Знам, не съм глупав. - Не, просто си тъп.
Искам да помогна. Ти също би ми помогнал.
Оценявам го, но мисля, че не си разбрал колко точно опасно ще бъде.
Напротив. Руното се пази от Полифемус. - От кого?
Полифемус. Най-известният сред циклопите.
Заловил е Одисей. Живее в Цирцландия. - Момент. Цирцландия!?
Построил я е на острова си. Дълга история.
Може би ще успея да поговоря с него. Като циклоп с циклоп.
Не, няма да успееш, защото няма да тръгна никъде с циклоп.
Значи имаме проблем, защото аз няма да тръгна без такъв.
Този Полифемус вероятно е този, който убива всеки сатир, приближил Руното.
Ще ви заведа до циклопа, щом искате, но ще взема и него да защитава мен.
Няма начин. Не.
Кое може да привлече повече внимание, целия този шум или едното му око.
Остави го на мира за малко. - Добре тогава.
По-тихо. - Това става ужасно нетърпимо.
Взех това само за спешни случаи, мисля, че това е точно такъв,
така че ето.
"Мъгла"!? - Придава нормален вид на мистичното.
Странични ефекти: Главоболие, липса на самочувствие.
И само да кажа, че ако лагерът не беше в опасност, нямаше да го хабя за теб.
Да хабиш кое? - Няма да трае вечно.
Ще трябва да го използваш отново.
Ето това е пълна промяна.
Как изглеждам? - Всъщност малко приличаш на татко.
Но си остава циклоп.
Гроувър, на къде отиваме? Какво ти казва носът ти?
Някъде по крайбрежието на Флорида. Юг.
Насам. - Ани.
Колесницата на проклятието. - Изглежда като нюйоркско такси.
Все същото.
Без долари и кредитни карти. Само драхми. Точни пари, моля.
Живо. Качвайте се в таксито. Тъкмо го почистихме,
заради вашата безопасност. - Все пак не беше тази година.
Извинете, искаме да стигнем до Флорида. - По нашите тарифи, Присей.
Здравейте, аз съм Ганимед, виночерпецът на Зевс. Когато излизам,
за да купя вино на повелителя на небесата, винаги си слагам колана.
Може би трябваше да хванем самолет. - Внимавайте.
Спокойно, ако не знаехме, какво правим, нямаше да имаме лиценз.
Те нямат очи. - Така е.
Знам, ужасна картинка сме. - Много лош ден.
Имахме едно. - Беше тук някъде.
Последният път, когато го видях, го сложи в жабката, Ангър.
Не ми говори с този тон. - Но сега не е там.
Винаги го държа при ключовете си. И зрението му е много добро.
Моето също. - Не трябва ли шофьора да има очи?
Щеше да е хубаво.
Темпест, раздвояване.
Доплатихме за тази екстра.
Детето е право, шофьорът трябва да има очи. То е гений.
Ти го държиш на козирката си. - Когато беше на масата,
никой не се сети да го вземе. Не си. - О, да, ударих те.
Ръцете на волана, става ли. ХИПЕРСКОРОСТ
Всички ще умрем. - Упокойте се.
Нали в пророчеството се казва, че ще доживееш 20.
Знаете за пророчеството? - Разбира се.
Оракулът ни е приятел. - Око, око.
Какво още знаеш за пророчеството? - Не!
Добре, добре.
30, 31, 75, 12.
Моля? - Пърси, отговориха ти.
Да, някакви числа. - Да.
Ще разбереш... - ...когато трябва.
Мисля, че нямаме толкова драхми. - Моля!?
За какво си мислите, че дойдохме дотук? За благотворителност?
Свалете скръндзавите си задници веднага!
Това беше... - Знам.
Страхотно! Може ли да го повторим? - Със сигурност не сме във Флорида.
Мисля, че сме на Олимп. Да живее великият Зевс.
Прости ни, че се натрапихме на Олимп. Търсим транспорт до Флорида.
Зевс?
Спри, това не е Олимп. Това е сградата Капитолия.
Ние сме във Вашингтон. - Прилича на Олимп.
Да, и тук има влиятелни личности, които мислят само за себе си.
Да намерим автобусна спирка. - Първо ще ни трябват пари.
Здравей, полубожествен картодържателю. Извади си новата ни кредитна карта
Афродита Експрес и ще можеш... - Ще може ли четири латета за мен.
С повечко нектар.
Нектар? - Ако не си го опитал,
напразно си живял, приятел.
Хекатоншери. - Здравей.
Виждам, че се справяш с всичките си ръце.
Сметана? - Нектар. Двойно.
Ненапразно живея. Това е най-забавното нещо, което съм правил.
Някога.
Всичко ще е по-добре от това, да живееш в гората, нали?
И това щеше да е забавно, ако и ти беше с мен. Всичко е по-добро с брат.
Всъщност сме от различни майки. - Но все пак сме братя.
Знам! Това е страхотно. - Направо върховно.
Това е прекалено сладко, не мислиш ли?
Не, нектарът не може да е прекалено сладък.
Пусни ме. Пусни ме. - Гроувър.
Пърси!
По дяволите. - Това Крис Родригес ли беше?
Как направиха това?
В лагера Люк каза, че има и други полубогове, които са преминали.
Къде са преминали? - На негова страна.
Люк отвлече Гроувър. Оракулът беше прав.
Люк също търси Руното, затова му е нужен сатир.
За какво му е Руното на Люк? - Не знам.
Но ако искаме да си върнем Гроувър, трябва да намерим Люк.
Но не знаем къде е. - Познавам някого, който знае. Хайде.
Какво, ще се изпратим с експресна поръчка до Морето на чудовищата.
Искаш да намериш Люк. Баща му трябва да знае къде е.
Олимпийска куриерска служба. Хайде. - Дали ще му хареса? Ще се влюби.
Хафест прави истински шедьоври, останалите само мамят.
Извинете, търсим Хермес. - Съжалявам, но имам клиент.
Искате да го изпратите на Хадес за 24 часа, това прави 250 драхми.
Чудесно. Благодаря. Ще се погрижа за това. Ще се видим следващата седмица.
Сега, вие. Тук сте заради Хермес.
Заради сина му всъщност, важно е. - Да, досетих се по начина,
по който нахлухте тук. - Синът му се казва Люк Кастелан.
В какво се забърка своенравното ми момче този път?
Момент, вие сте... - Хермес.
Шокиращо, не ме познахте. Щях да се засегна, ако бях по-чувствителен.
Не знам дали забелязахте, но съм убиец с тези бермуди.
Сър, търсим Люк, защото атакува лагера на полубоговете и отвлече наш приятел.
Наистина имаме нужда от помощта Ви. - Колко сладко. Довършвате си
изреченията. Елате с мен. Харесвате ли вратовръзката?
Купих я. Хермес разбира се. Погледнете това.
Най-модерната линия за сортиране, опаковане и изпращане на пратки.
Ако бяхте пакет, можех да ви изпратя със скоростта на... С моята.
Имам планове да се разширим догодина, но имам малко проблеми с мястото.
Същата, само че по-голяма. Не пипай. Най-бързо развиващата се Олимпийска
индустрия. Отне време докато я направя такава, но и Рим не е построен за ден.
Повярвайте ми, бях там. - Изивнете, сър, много бързаме.
Спокойно, давай по-лека. - О, я стига вече!
Лесно е за теб, ваша светлост. - Не е лесно за него, Марта, той е бог
на скоростта. Да, но не са залепили главата му за
за сребърна пръчка. - Приятели, какво съм ви казал?
Когато се срещам с нови хора искам повече съскане, по-драматично е.
Аз съм обидена, змиите не говорят така, това е гаден стереотип.
Достатъчно гадно е, че някои наши роднини са на главата на Горгона
и превръщат хората в камък. - Харесва ми косата ти.
Искам да правя така и с моята. - Да, и това ще стане някога.
Защо не направите нещо полезно. Тези деца търсят Люк, проверете в Богугъл.
Защо, не им се живее ли вече? - Не е важно. Просто...
Даже не каза моля. - Трябваше да работим за Херкулес.
Не знам какво да правя с Люк. Опитах се да говоря с него, но е
ядосан и възмутен. И е злопаметен, както никой друг. Почти като майка си.
Да, и на мен не ми е голям фен. - Но ако си пресечете пътя или ако
Зевс даде мечове. Няма да е зле да има някои неща, които да ти помагат.
Колекционерска стойност, като нов е. Първи сезон "Херкулес разбива глави".
"Херкулес разбива глави"? - Най-доброто ТВ шоу досега.
Но спряно, разбира се. Имам го от бого-bay.
Ако отвиеш капачката му, ще освободиш ветрове от 4-те края на земята.
Не е ли яко? Не тук!
Не я отвивай тук. Джорд беше прав, не ви се живее вече.
Също така ще искате и едно от тези.
Благодаря. Митично опаковъчно тиксо?
Нарани ме, сериозно, наранен съм. Това тук е унищожител на материи.
Още не е в продажба. Ако очертаете нещо с това, но не тук.
Ще изчезне. Нищо. Само дупка. - Каза да намерим Люк с Богугъл.
И как да пиша без пръсти? - Трябваше да използваш мишката.
Аз съм змия, ям мишки. - Благодаря, намерихте ли Люк?
Благодаря ли ни каза!? - Сигурна съм, че се изпусна.
Люк е на яхта на име Андромеда. В момента напуска Чесипиксия залив.
Благодаря ви. - За вассс винаги.
Ето, доволен ли си? - Тихо.
Много Ви благодаря. - Слушай,
Ако видиш Люк. Обясни му, моля те,
че родителите грешат понякога. Има право да ми е сърдит.
Но му кажи да не се сърди на света. - Не мисля, че каквото и да кажа,
ще успее да го промени. - Опитай.
Ако съм разбрал нещо за 3000 години, то е да не се отричаш от роднините си.
Благодаря Ви отново.
Никога няма да успее. Време е за обяд.
Това е яхтата на Люк. - И сега какво? Ще плуваме?
Но това е вода. Татко ще ни помогне.
Тате, опитваме се да спасим лагера на полубоговете и сатир на име Гроувър.
И наистина се нуждаем от помощта ти, за да стигнем онзи кораб там.
Посейдон? Тате?
Добър опит, голямо момче, но не се натъжавай, когато не...
...ти отговори.
Това е хипокампус.
Здравей, момиче.
Момче?
Ела насам.
Понякога просто трябва да помолиш.
Всичко, което съм правил, е да моля.
Идваш ли? - Да.
Готов ли си? - Да.
Да настигнем вятъра.
Отдалечи се.
Благодаря, приятелю. - Тайсън.
Хайде, друже, трябва да вървим.
Искаш ли захар?
Виждал ли си го? - Още не.
Почакай тогава, ще ахнеш. - Отне му доста време да го намери.
Това са Крис Родригес, Итън Накамура и Селина Боъргард.
Люк набира сила.
Хубава лодка. - Как ще намерим Гроувър?
Люк сигурно го държи някъде в трюма. Като в карцер.
Не мисля, че яхтите имат карцери, Пърси.
След мен.
Внимавайте, момчета. Стойте настрана.
От колко време е на лодката? - Няма значение. Наблюдавайте го.
Точно сега трябва да вървим. Пърси, Пърси?
Тайсън, нужно ли е да вдигаш толкова шум?
Крис? - Здравейте.
Какво направихте с Гроувър? - Гроувър?
Той е най-малкият ти проблем сега.
Познай кой е тук.
Каква изненада. Това ако не са двамата ми любими братовчеди.
Трима. И аз съм син на Посейдон.
Интересно. Посейдон няма друг син полубог.
Аз съм циклоп.
"Мъгла". - Не думай.
Мина доста време. Красавица.
Къде е Гроувър? - Гроувър, Гроувър.
Да, Гроувър сатира. Трябва вече да са в Морето на чудовищата.
Той е пред нас с едни приятели. Нямаме много време.
Това значи, че не просто се опитвате да ни спрете да намерим Руното...
На мен също ми трябва.
Имам нещо, което само Руното може да съживи. И то не е дърво.
Искате ли да го видите?
Не беше лесно да се намери. Трябваше да пълзя до дълбините на Тартар.
Останките на Кронос. Истинският титан баща на Олимп.
И с помощта на Руното ще унищожа олимпийците.
И света. - Ще унищожиш света, само за да си
върнеш на баща ти? - Олимпийците взеха силите на
родителите си. Сега е наш ред. - Срещнахме се с баща ти.
Каза, че осъзнава грешката си. Помоли да ти предадем
да не се ядосваш толкова. - Сериозно?
Не можа ли сам да ми го каже? Звучи ли ти познато?
Хвърлете ги в карцера. - Хайде, тръгвайте.
Талия беше и твоя приятелка. Тя се пожертва за теб.
Ще ми четеш за Талия, а се размотаваш с него?
Ти ме разочарова най-много.
Казах ти, че има карцер.
Как можахме да му се доверим. Сигурно е вдигал целия този шум нарочно.
Искал е Люк да ни хване. - Какво толкова не харесваш в Тайсън?
Той е Циклоп. - Мисля, че политически правилно
е да се каже едноок. - Както и да е, покварени са и опасни.
Да, покварен.
Трябва да се измъкнем оттук. - Как?
Просто се дръжте здраво.
Добре, да започваме.
Хайде, хайде.
Какво се случва?
Пърси се опитва да ни убие.
Мисля, че се получава.
Хвана ли го? - Фасулска работа.
Мисля, че ще повърна. Да.
И как работи това нещо? - Не знам, първото мистично тиксо ми е.
Точно както каза Хермес. Само дупка остава.
Отидете при спасителната лодка.
Угаси двигателя.
Това е заради Гроувър.
Дръжте го.
Ще го хванем.
Какво правиш? Не стъпвай по покрива ми.
Присъедини се към мен, Пърси. Това трябва да се случи,
не можеш да избягаш от пророчеството. Да покажем на бащите ни.
Изкушаващо е.
Това беше гениално. Наистина.
Но мисля да пропусна.
Не отново този номер.
Вървете. - Да не оставаш?
Идвам веднага.
Мисля, че става.
Джаксън, достатъчно.
На губещата страна си. Не на моята.
Умно. - Дъщеря съм на богинята на мъдростта.
Аз знам това.
Нашите съюзници и сатирът все още имат преднина за Руното.
Ще те съживим, господарю Кронос. Ще получиш възмездието си.
А олимпийците, които ни презират, ще умрат.
Мисля, че трябва да се напръскаш отново.
Премина ли действието й? - Да.
Хайде де. Не.
Искаш ли ти да управляваш малко?
Благодаря ти. Никой не ми е доверявал нищо досега.
Защото нямаш вид на схватлив.
Защото са се страхували от теб.
Бях в планината един ден,
и някакви лагерници, бой скаути се появиха отнякъде.
Когато ме видяха, започнаха да крещят.
Побягнаха.
Аз съм сигурен, че им се усмихвах.
Когато ме погледнат хората виждат чудовище.
Понякога си мисля, че са прави.
Не си чудовище. Не бъди толкова лош със себе си.
Лесно ти е да го кажеш. - В какъв смисъл?
Никога не си се съмнявал в себе си. Не си се мислил за по-малко от това,
което си. Благодаря ти, братко.
Ела насам. Отвори я, бавно. Бавно.
Само по-внимателно. Внимателно.
Не бих му поверила и обикновен термос.
Изглежда се справя. Наистина не разбирам какъв ти е проблемът с него.
Защото не знаеш каквото аз знам за тях.
Талия?
Циклоп я уби.
Неговият вид уби Талия.
Съжалявам. Не знаех.
Не е нещо, за което обичам да мисля.
И все пак беше много отдавна.
Какво е това?
Това е Морето на чудовищата.
Защо спряхме.
Трябваше да го държа с две ръце. - Мислиш ли?
Бясна ли си ми? - Не. Не на теб.
Кажи ми, че това не са акули.
Това не са акули.
Греби! Греби!
Предпочитам акули.
Това е Карибдис. - Кариб... кво?
Пазителят на Морето на чудовищата.
Пърси.
Не се получава.
Силите на Посейдон може да не действат в Морето на чудовищата.
Дръжте се.
Къде сме?
Мирише на стомах.
Внимавайте къде стъпвате.
Какво е това нещо? - Не мисля, че искаш да знаеш.
Това е възможно най-гадният начин да умреш.
Да, всичко изчезва в Бермудския триъгълник. Ето къде свършват значи.
Хайде де. - Това прилича на гласа на Кларис.
Не, не може да е тя. - Ти си отчайващо тъп идиот.
Тя е. - Тя е.
Идиоти. Внимавайте да не угасне генератора,
че ще взема захранване от главите ви. - Кларис, ехо?
Джаксън? Какво правиш тук? - Погълна ни, също като вас.
Хубав кораб. - Баща ми има много такива останали
от войните, които е водел в миналото. Трябваше да избера хеликоптер или това,
и реших, че с лодка ще е по-практично. - Какво се случва?
Точно това, което се случва и в твоя стомах.
Права беше. Това наистина е най-гадният начин да умреш.
Риърдън. Какво за Хедес се случва с двигателя? Готов ли е вече.
Почти, мадам. Работят по него. - Екипажът ти е от зомбита?
Предпочитат да ги наричаме "моряци дали живота си за Арес".
Но и зомбита става.
Риърдън, оръжията. Веднага.
Оръжията са в готовност, капитане, заредени и на прицел.
Стреляйте по тази месомелачка тогава. - Искаш да стреляш по него с това?
Ако имаш по-добра идея, точно сега е моментът.
Кларис? - Какво?
Можеш ли да насочваш кораба. - Не, тъкмо си взех разрешителното.
Разбира се, че мога. - Ами да му предизвикаме малко
стомашен дискомфорт. Ще се измъкнем през червата.
Ще стане, ако не ни убие преди това. - Ти насочвай, аз ще стрелям.
Всички в трюма.
Успех, Пърси.
Всички в трюма. Това не е учение! Хайде, момчета, влизайте.
Все още си е моят подвиг. Няма да ми го отмъкнеш, Джаксън.
Трябва да внимаваш какво ядеш.
Сега! - Майтапиш ли се, генийче.
Надявам се да проработи.
Само не забравяй. - Кое?
Това е изцяло твоя идея.
Хайде де, хайде.
Успяхме! - Успях!
Слушай. Пълна пара на двигателя. - Добре ли сте, приятели?
Беше невероятно.
Трябва да имаш вяра, нали? - И оръдие. Ще намерим Гроувър.
Къде е Икнетей? - Липсва ли ви?
Натъкнахме се на Сцила многоглавото. Хидро нещо си. Каза "Моя е".
Велики последни думи. - Възстановихме пълната мощност кап.
Курс? - Северозапад.
Сигурна ли си? - Да. Проблем ли имаш?
Да, проблем ли имаш?
Мисля, че военният ти кораб се е запътил към Палм Бийч Флорида.
Какво е това? - Знам, че звучи като лудост,
но това е като моята дислексия. Но вместо да мога да чета Гръцки,
виждам паралели и меридиани. 30, 31, 75, 12.
Но това са числата от... - Които ми казаха лудите таксиджийки.
Това са координати. - Момчето най-после се сети.
И те нарече луда. - Всъщност теб нарече така.
Окото на пътя. - 30,31 градуса север.
75,12 градуса запад. Там трябва да са Полифимуса и Руното.
Промяна в курса. Югозапад. - Ще следя с двете си очи.
Извинявай.
Земя на хоризонта!
Полифимуса живее в увеселителен парк? - Не, живее на остров.
Но богиня Цирцея реши, че ще е добра идея да построи
увеселителен парк тук, но не беше. - Наистина не е добра идея.
В деня на откриването, дълга опашка полубогове и един гладен циклоп.
Не се отрази добре на бизнеса. - Просто ще го заобиколим тогава.
Намери ни място да акостираме. - Страхувах се, че ще каже това.
Добре дошли в Цирцландия
Предполагам, че циклопите и бизнесът не са съвместими.
Кой да знае.
Нямаме време да претърсим цялото това място.
Не мисля, че ще е нужно.
Спускането на смъртта - Това е коварно.
Изглежда нещо много голямо се е спуснало оттук.
Не знам, мястото не крещи "Циклоп", поне на мен.
Поне няма опашка тук.
Сладка разходка.
Мисля, че се нуждае от побутване.
Нарушаването на следните правила може да доведе до сериозни наранявания.
Потегляме.
Тайсън, пусни ми ръката. - Извинявай.
Все пак това е един малък свят... Все пак това е един малък свят...
Не можете ли да млъкнете и двамата?
Дръжте се. - Всички ли са добре?
Мислех, че ще е по-забавно.
Мисля, че разбрах защо Гроувър се е тревожел толкова.
Това трябва да е скалата, с която Полифимуса е затворил входа на
пещерата, след като Одисей влязъл в нея, връщайки се от Троянската война.
Да, и аз знам някои неща.
Гроувър?
Не издържам повече.
Минаха само два дни. - Свали децибелите, моля те.
Не съм ял нищо свястно, от както тези полубогове те доведоха.
А това глупаво Руно трябваше да привлича сатирите. Виждаш ли други?
Гладът влошава зрението ми. Бих могъл просто да те изям.
Само да не беше циклоп. - Гроувър?
Гроувър. - Ето тук.
Пърси.
Какво си облякъл? - Имах наистина лош ден.
Да не си посмяла да го покажеш.
Съжалявам, но няма друг начин останалите да ми повярват.
Това е маскировка. Този е почти сляп и ме мисли за циклоп камериерка.
Показах завидни умения за оцеляване. - И доста от крака си.
Опитвам се да остана неизяден докато не разбера как да взема Руното от него.
И успя ли? - Ако бях, щях ли да съм облечен така?
Изглеждаш супер. - Мерси, Тайсън.
Клопси, какво ще кажеш да ти приготвя нещо успокояващо?
Не знам какво да правя вече.
Руното би трябвало да примамва сатири всеки ден.
Сега съм толкова гладен, че трябваше да изям собствената си овца.
Цялото стадо. Поне бяха вкусни.
Ако ме изпуснеш, обещавам, че няма да доживееш края на това.
Подушваш ли нещо? Мирише на полубогове.
Полубогове. - Качвай се, бързо.
Бях прав. Да не сте мръднали! Жено, засили огъня.
Това не е добре. - Като се замисля, ще ви изям сурови.
Здравей! Казвам се Тайсън. Как си?
Тези младежи са мои приятели. И се надявах да поговорим.
Знаеш, като циклоп с циклоп. - Ти си едноока издънка.
Това не беше мило. - Ти не си циклоп.
Ти си позор за вида ни. - Ако бъдем честни...
Какво? - ...те са моят вид.
Отвращаваш ме.
Тръгна ли някъде?
Мисля, че има нещо мое у теб. - Анабет!
Кларис!
Върни се тук, никаквецо. - Хей, Клопси.
Напускам! - Чакай, ти си сатир?
Това обяснява доста неща. - Кажи му сбогом.
Добре. Сбогом. - Вие, измамни малки хлапета,
ще разкъсам плътта ви. - Хайде, да вървим.
Дай ми Руното!
Мъртви сте! Ще ви избия!
Чувате ли ме?
Върнете се тук.
Вкаменихме този подвиг. - Абсолютно.
Не знаех, че сте толкова добри. - Да. Отлична работа.
Чудесна работа, признателен съм ви.
Ще го взема.
Не мисля така. - Както кажеш.
И ти би го сторил за мен. - Не!
Просто помни, че не съм искал да свършва така.
Това е изцяло заради теб.
Мирен, момчето ми.
Трябва да се считате за късметлии. Това е започнало преди хилядолетие.
И сега всички вие ще го видите. - Ти беше един от нас.
След това си отворих очите.
Пърси, ако Кронос се завърне, това ще е краят.
Пърси.
Така и не го нарекох братко.
Всичко, което е искал е да има брат.
Но аз бях толкова зает със себе си.
Сега Люк взе Руното. Защото аз му го дадох.
Ще унищожа Олимп, точно както предрече Оракулът.
Забрави за Оракула.
Ако толкова те е грижа за съдбата ти, напиши я сега.
Яд те е на Посейдон, че те е отхвърлил? Докажи му, че е сгрешил.
Ако скърбиш за Тайсън, постарай се смъртта му да не е била напразна.
Права е.
Моля?
Няма начин да ме накараш да повторя това.
Това, което казва Анабет, Пърс, е, че ние сме с теб.
Само кажи. - Защо аз?
Кой ме е избрал за лидер?
Господарю Кронос, предаден от собствените си синове.
Чуй думите на предадения от баща си. Искам ти да се издигнеш.
Гроувър. Ръцете.
Опитай се да ни ги отрежеш, защото съм закачен за тях.
Трябва да взема Руното. - А ние какво да правим?
Да бе.
Знам, че можеш да дишаш под вода, Джаксън, но можеш ли сега?
Здравей, братко.
Какво по... - Водата.
Излекува ме. Син на Посейдон.
Благодаря ти.
Братко.
Той се издига.
Господарю, върнах те обратно.
Господарю мой! Аз съм Люк.
Люк Кастелиан. Великият ти внук.
Любимото ми.
Гроувър!
Това е прокълнатото острие.
...Прокълнатото острие ще го посече.
Искаш ли да ти кажа кой ми даде меча?
Богът, който те уби първия път.
Баща ми.
Пърси Джаксън, съдбата ти е предрешена отдавна.
Не!
В момента сам решавам съдбата си.
Полубог.
Тъкмо навреме за вечеря.
Благодаря, татко.
Пърси.
Анабет!
Гроувър!
Анабет!
Не, не! - Поне ще бъда с Талия и Елизиум.
Ела тук. Дай ми Руното. Хайде, бързо.
Сами определяме съдбата си, нали? Покажи ми сега.
Вярвам в теб.
Не, недей. Хайде, покажи ми.
Покажи ми. Хайде.
Какво се случи? - Не се тревожи за това.
Ако на някой друг му се умира тази вечер, поне имаме това.
Ти си жив. - Да.
Това, което направи за Пърси...
...не си толкова покварен и опасен.
Благодаря. - Не.
Аз ти благодаря.
Знаеш ли, Тайсън, познавам много двуоки лагерници, които не биха
направили това. - Кларис.
Какво? - Да се връщаме в лагера. Има нектар.
Това беше твоят подвиг. - Не бих се справила без теб.
Мисля, че ти трябва да си тази, която да обере почестите.
Ето, Талия.
Кларис! Кларис! Кларис!
Нектар?
Ако не си го опитал... - ...напразно си живял.
Знаеш ли, тези не са ти нужни вече.
Така е по-добре.
Доволен ли си?
Олекна ми, че цялата работа с това пророчество падна от раменете ми.
Не съм съвсем съгласен, Пърси. Справи се чудесно, но все още си
единственото живо дете полубог, потомък на Посейдон, Хедес или Зевс.
Освен това, възможно е Оракулът да не е говорел за това, което се случи
на острова. Има още толкова неща да се случат докато навършиш 20.
Не говорех за това. Казвам, че да узнаеш съдбата си,
е същото, като да разбереш, че имаш полубрат циклоп.
Може би не е толкова лошо, колкото си мислите.
Пърси! Пърси!
Пърси! Анабет пазеше дървото тази нощ...
...нещо се е случило.
Пърси. Руното. - Какво се случи?
То е било по-силно, от колкото сме си мислели.
Хайде, да й помогнем.
Кои сте вие?
Пърси. Всичко е наред.
Сънувах странен сън. - Така ли?
Като че ли умирах. - Как се казваш?
Талия, дъщеря на Зевс.
Друг жив потомък на един от тримата най-стари богове.
Може би не се е отнасяло за мен. Може би Оракулът е говорел за Талия
през цялото време. Може ли тя да е нашето спасение?
Или причината за унищожението ни.