Traducerea şi adaptarea: Kprice Subtitrări-Noi Team
Sunt foarte încântat să mă aflu aici.
Vrem să vă prezentăm ceva cu adevărat deosebit.
În total, iMac şi Powerbook,
am vândut peste trei milioane de unităţi anul acesta.
Gata. Asta-i tot.
Ar mai fi ceva totuşi.
Vă voi arăta ceva uluitor.
Ceva ce nimeni din lume n-a văzut încă.
Johnny, eu şi o echipă mică
am muncit din greu la un proiect secret.
Se ştie că fac asta din când în când.
Dispozitivul pe care urmează să vi-l prezint,
va revoluţiona întreaga industrie.
E un dispozitiv de redat muzică.
Bine.
Ajungem şi la asta imediat.
Pentru că ceea ce reprezintă e la fel de important cu ceea ce este.
E un instrument... pentru inimă.
Iar când poţi atinge inima cuiva,
este infinit.
Dacă spun chiar eu asta, e super demenţial.
E un dispozitiv de redare a muzicii.
Sunt o mie de melodii la tine în buzunar.
Vă prezint...
iPod-ul.
Jobs.
Trezeşte-te, omule! Trezeşte-te!
M-am trezit.
Steve.
Salut, Daniel. Ce mai faci?
- Şi tu citeşti Fii prezent aici? - Da. Este uluitoare!
Asta citesc şi eu acum. Este incredibilă.
E de ultimă generaţie. Apropo de Fii prezent...
Ce-ai făcut aseară? Unde ai fost?
- Am avut de învăţat. - Ştiu, ştiu.
Nu contest valoarea studiilor superioare,
dar consider că totul derivă pe experienţă.
Sistemul poate doar să perpetueze sistemul.
Eu nu vreau să particip la asta. Nici tu n-ar trebui.
Sunt de acord cu tine.
E nevoie de curaj să renunţi, cum ai făcut tu.
Ar trebui să faci la fel.
- Adică... - Steven.
Poţi veni cu mine o clipă?
- Ne vedem mai târziu. - Sigur.
Mulţumesc. Sper că nu v-am întrerupt.
Cum rămâne cu orele tale?
Nu mai sunt student, Jack.
Eşti aici şi studiezi.
Mie mi se pare că eşti student.
Dacă vrei să plec...
Ce ce mi-aş dori să pleci, Steven?
Mă bucur că eşti aici.
Indiferent dacă plăteşti sau nu.
Mereu cari notebook-ul după tine.
Mi se pare evident că te consideri artist.
De ce nu urmezi un curs de design?
Nu. Îmi place ideea de artă, de frumos.
Dar numai în contextul potrivit.
Nu pentru a face carieră din asta. Nu am talentul necesar.
Nu te interesează electronica? Dar ingineria?
Se extinde piaţa pentru tehnicieni calificaţi.
Ce spui de asta?
Nu vreau să cheltui banii părinţilor
pentru a-mi lua o diplomă care să mă ajute să devin
la fel de uşor de uitat ca un electrician.
Scuză-mă. Diploma a devenit o pierdere de vreme?
Pentru unii. Pentru alţii e o validare.
Siguranţa locului de muncă.
- Steven... - Ne mai vedem.
Steven. Continuăm altădată.
La ce lucrezi?
La nimic. E tema pentru ora de caligrafie.
E frumoasă.
Profesorul e un fel de călugăr.
Călugăr?
Da. Robert Palladino.
E o adevărată inspiraţie.
Mă numesc Julie.
Pleci?
Da. Trebuie să plec.
Vrei o doză?
Da.
Da, vreau.
Pot lua două?
- Desigur. - Pentru prietenii mei.
Adică pentru prietenul meu şi iubita mea.
E foarte frumos.
Ca o fereastră spre lume.
Cum crezi că e în spaţiu?
Este...
dincolo de puterea de înţelegere.
Da.
Cine face un copil,
după care îl aruncă de parcă n-ar însemna nimic?
Te referi la părinţii tăi biologici?
Nu, nu, nu, nu, nu.
E ceva negativ. Mă întristează profund.
Regret că viaţa mea îţi tulbură extazul drogurilor.
Nu-i nimic.
Mi-e dor de tine când nu eşti prin preajmă.
Te iubesc, Steve.
Şi eu te iubesc.
Spaţiul... infinita profunzime întunecată.
Cum spunea acel guru?
Timpul nu trebuie irosit.
Aţi auzit?
Ce?
Iar începe.
Caligrafia este expresia artistică şi vizuală a comunicării.
Garamond, de exemplu.
E un font creat special pentru a face citirea
mai firească.
Computerele sunt create în mod inerent
pentru a vă face viaţa mai uşoară.
Teoretic, computerele pot face un număr infinit de lucruri.
Nu contează cine eşti când te naşti.
Contează ce faci cu timpul care îţi este dăruit.
Momentul morţii tale e stabilit.
Viaţa e o călătorie către armonie, către desăvârşire.
Fii cât poţi de simplu.
Te va uimi cât de uşoară şi fericită poate deveni viaţa ta.
N-am idee ce-o să fac la întoarcerea acasă.
Dar tu?
Ce-o să faci când o să te întorci în The Valley?
Steve!
Steve. Te simţi bine?
Nu. Nu, nu. Nu. Încă e alb negru.
Oamenii vor culoare.
- Oamenii vor color. - Şi ce dacă?
Hai să facem ceva mai bun.
Nu poate fi color.
Cine spune?
Refuzi să faci absolut orice depăşeşte vag zona ta de confort.
Nu eşti şeful meu.
Este evident c-ar trebui să fiu!
Jobs!
Ce faci, Steve?
E un idiot.
Iar jumătate dintre cei de aici habar n-au să proiecteze nimic.
Colegii îţi reproşează comportamentul.
- Al meu? - Da.
Şi... mirosul tău.
Faci duş, aşa cum am vorbit?
M-am încălţat.
Ai spus să mă încalţ şi m-am încălţat.
Nu aşa ne-am înţeles, Steve.
Trebuie să înveţi să lucrezi în echipă.
Încerc s-o fac corect, Al.
Ştiu că încerci.
Atunci lasă-mă.
Auzi, Steve?
Eşti bun. Eşti foarte bun.
Dar eşti nesimţit.
Asta e...
Lasă-mă să termin.
Te vreau aici. Chiar te vreau.
Dar trebuie să existe o schimbare.
- Dă-mi un proiect personal. - Poftim?
Dă-mi un proiect şi îl fac singur.
Voi face cel mai bun joc pe care l-ai văzut vreodată.
Vorbeşti serios?
Bine, Steve.
Am nevoie de cineva care să-mi reprogrameze nişte erori de joc.
Dar am un termen limită scurt.
Dacă reuşeşti, îţi dăm până la 5,000 $.
- 5,000 $? - Da.
Bine.
Iar în privinţa problemelor tale personale, cred că am o soluţie.
Ce de-a circuite...
Woz? Salut. Sunt Steve.
Mulţumesc că m-ai salvat.
Evident. Suntem prieteni. Prietenii se ajută la nevoie.
Nu pot lucra pentru alţii.
Cred că ţin la independenţa mea. Dacă are vreo logică.
E foarte logic.
Regret că ţi-am stricat seara de vineri.
Glumeşti? E grozav!
Aş face-o şi pe gratis, pe cuvânt.
Dar de curiozitate, cât o să ne plătească?
700 $.
O mulţime de bani!
La naiba.
E bun. E foarte bun.
?tiu.
În patru zile. Tu nu glumeşti deloc.
Trebuie să-i arăt şi lui Nolam, dar e foarte bun.
Woz.
Bună! Bună!
Woz!
Bună! Sunt în sufragerie.
Salut! Am veşti bune.
Lasă-mă să ghicesc. Şefilor tăi le-a plăcut jocul video.
La nebunie!
350 $. Nu-i rău.
Nu-i rău? E grozav!
La ce lucrezi?
Scriu glume pentru dispozitivul meu "sună-pentru-o-glumă".
Am nişte poante tari cu polonezi, care pot fi spuse, pentru că sunt polonez.
Stai puţin. Spune-mi cum ţi se pare asta.
Eşti atent? Eşti atent?
Ce primeşte mireasa polonă, lung şi greu, în noaptea nunţii?
Noul nume de familie.
E hilar.
Prea tare, nu?
Cum se numeşte o poloneză frumoasă? Norocoasă.
Ce-i aia?
Care?
Aia... o să fie super tare.
E placa de bază a unui computer la care lucrez.
Se conectează la televizor pentru redare.
E ca un fel de echipament? Sau ce vrei să spui?
Păi...
Codul e încă defectuos,
dar teoretic afişează orice lucrezi.
Arată-mi.
Bine, îţi arăt.
Nu mă interesează că celor de la HP nu le-a plăcut. Contează.
Da, are potenţial.
Ba nu, Sex Pistols avea potenţial. Ăsta-i esenţialul.
E revoluţia industrială.
Fără punţi, fără surse principale.
Asta schimbă totul.
Cred că e super fain.
- Bună, Charlene. - Bună.
"Fain"? E profund. Cum de nu mi-ai spus până acum?
Nu ştiu, lucram pe cont propriu. Era un fel de hobby.
Exact. Exact. Pentru ai tăi. Pentru tine.
Asta îţi doreai. Asta ţi-a spus instinctul.
Creierul tău mare şi evoluat îşi dorea ceva ce nu există,
aşa că l-ai transformat în realitate.
Cum numeşti sistemul?
Sistem de operare?
- Şi îţi arată... - Aşa l-am denumit.
Da, îţi afişează în timp real operaţiunile curente.
Poţi să vezi la ce lucrezi în timp ce lucrezi.
Bine. Uite.
Nu înţelegi? Asta înseamnă libertate.
Libertatea de a crea, de a face, de a construi
ca artişti, ca indivizi.
Reacţionezi exagerat.
Chiar dacă l-ai crea pentru ciudaţi ca noi, deşi mă îndoiesc,
nimeni n-ar cumpăra un computer. Nimeni.
Cum să-şi dea seama ce vor dacă nu l-au văzut niciodată?
Ce?
Mergem la Homebrew.
Nu!
Nu le prezint nimic celor de la Homebrew.
Nu le... Nu.
De ce conduc aşa încet? Daţi-vă din cale! Mişcaţi-vă!
Îţi spun de la bun început c-am mai fost la Homebrew.
Înţeleg de ce calibru sunt cei care vorbesc acolo.
Eu nu sunt unul dintre ei.
- Îţi spun că e ceva formidabil! - Nu sunt...
Te vei descurca minunat, Woz.
Steve, vrei să-mi faci favoarea
de a încetini puţin, ca măcar să am senzaţia
că avem o şansă de-a ajunge vii acolo?
Vreau să ajungem primii ca să le facem primii prezentarea.
Dacă vom face asta,
va trebui să avem şi un nume.
- Da, ştiu. Ceva cu impact. - Ceva...
M-am gândit la asta.
...electric.
Ar trebui să sune... Nu ştiu.
Ce spui de Enterprise Computers?
Nu.
Fără nume din Star Trek.
Dar Kirk Enterprises?
Altfel jur c-o iau pe arătură.
Bine, bine, bine, bine, bine!
O iau pe arătură.
Doamne, calmează-te! Pe bune.
Bine, fără Star Treck. Doamne.
Trebuie să fie ceva la care oamenii să se raporteze, ştii?
Trebuie să fie ceva ce vezi
şi-ţi spui că trebuie să-l ai.
Apple. (măr)
Poftim?
- Apple. - Apple, ca fructul?
Fructul creaţiei. Apple. E simplu, dar sofisticat.
Şi mai apare şi înainte de Atari în cartea de telefon.
Sună mult mai bine decât Phaser Beam Computers.
Poartă numele unui fruct.
Apple. Apple Computer.
Cum rămâne cu Apple Records?
- Apple Records? - Marca formaţiei Beatles.
Şi ce, sunt stăpânii cuvântului "apple"?
De ce ai urât mereu formaţia The Beatles?
Nu urăsc formaţia The Beatles.
- Ba da. Mereu ai... - Nu urăsc formaţia The Beatles.
Numai că nu se compară cu Dylan, ?tii asta.
Mereu faci compara?ia asta.
Pentru că este evident.
Nu mi se pare corect.
Apple. Serios? Apple?
Dacă ne vine o idee mai bună, schimbăm numele.
Hai să mergem să vedem dacă prinde.
Va afişa simultan până la 192 de locaţii memorate pe monitor.
Daţi-mi voie să vă explic, pentru că e într-adevăr fascinant.
Placa de bază e foarte complexă, mai ales prin comparaţie
cu alte plăci prezentate aici, incluzând, desigur,
şi placa Altair.
După cum observaţi...
E mult mai mică şi mai ieftin de fabricat şi construit,
şi folosind memoria dinamică RAM, am reuşit să...
Am reuşit să reducem substanţial dimensiunea plăcii.
Şi se conectează la televizor?
Da, da, da, da!
Se va conecta la orice televizor sau un monitor video.
N-aveţi nevoie decât de un transformator de frecvenţă radio
pentru a afişa imaginile de pe microprocesorul vostru
pe dispozitivul periferic de ieşire.
Şi va funcţiona de la sine.
Va funcţiona de la sine. Cred c-ar fi grozav...
Cred că l-am descris detaliat. Vă mulţumesc pentru timpul acordat.
A fost extraordinar. La naiba.
Dificil public.
Bună seara, domnilor. Eu sunt Frank.
Eu sunt Lutz.
Am adus un set redus de instrucţiuni pentru procesorul de calcul.
Scuză-mă. Mă numesc Paul Terrell.
V-am văzut prezentarea.
Şi?
Aş vrea să discutăm despre afaceri.
Cu ce vă pot ajuta?
Am un magazin local de componente în Mountainview.
The Byte Shop.
Cumpăraţi componente?
Da. Vindem tranzistoare, plăci de bază, echipamente de sudură, monitoare.
Pentru diferite hobby-uri.
Cum ar fi Radio Shack?
Nu.
Treci pe la mine să discutăm într-o zi.
Asta e cartea mea de vizită. Sună-mă.
Super.
Mă bucur că te-am cunoscut.
Steve Jobs.
Steve Jobs. Bine.
Cine era?
Paul Terrell.
Cine?
Despre ce fel de investiţie vorbim?
Doamne, Steve. Am spus că sunt interesat, nu că o să cumpăr.
Ştiu, dar nu eşti singurul interesat.
- Serios? Nu sunt singurul? - Nu.
Nu eşti.
Interesant.
Mie aşa mi s-a părut în seara de la Homebrew.
Crezi că aici am făcut prima oprire?
Am fost prin tot The Valley.
Înseamnă că ai deja un cumpărător.
Am oferte.
Uite, Paul. Al doilea meu nume e Paul. Pe tata îl cheamă Paul.
O mulţime de Paul.
Cred că suntem spirite înrudite.
Amândoi suntem afacerişti care îşi ascultă instinctul.
Iar instinctul îmi spune să-ţi acord ţie această şansă.
Ofer 400 $ pe maşină, pentru 50 de unităţi, plătiţi la livrare.
400 $ pentru 100 de unităţi, o treime în avans.
Nu negociem.
Ba da.
Bine, îţi dau 450 $ pe maşină. 450 $.
La livrare, fără avans. Ştiu că-ţi cer enorm, Steve.
Dar îţi iei revanşa dacă mi le livrezi.
Când le livrez.
500 $ pe transport şi batem palma.
Bine. Ai 90 de zile.
Vor fi gata în 60 de zile.
Eu şi Daniel nu aveam loc la noi şi...
Nu, nu. Mă bucur că m-ai întrebat.
Am putea muta lucrurile, să facem ordine.
Mi-aş putea muta majoritatea uneltelor în magazie.
Poate vă aduc şi un evantai pentru când se face cald.
Cum ţi se pare?
E grozav, tată.
Da, este. Aici e perfect.
Bun. O să mă bucur să vă văd construind ceva.
Bun. Păstraţi curăţenia.
În interior şi în exterior.
Mulţumim, dle J.
Avem atelier.
Da, avem.
Cum merge?
Şi iată!
Trebuie să fie mai drepte, mai simetrice.
Avem 60 de zile pentru a construi 50 din astea,
iar pe tine te preocupă simetria?
Steve, nimănui nu-i pasă cum arată placa de bază.
- Mie îmi pasă. - Fenomenal.
Am intrat în criză de timp în clipa în care ai făcut promisiunea.
Ai dreptate.
Avem nevoie de ajutor.
Woz.
Avem o problemă.
Trebuie să aflăm ce vom face cu atâţia angajaţi.
- Îl cunoşti pe Bill? - Bill.
A trecut mult timp, Woz. Ce mai faci?
Mă bucur să vă văd. Ce mai faceţi?
El e prietenul meu, Daniel Kottke.
Am auzit multe despre tine. Ce mai faci?
Kottke? Kottke din India, desigur.
Şi eu am auzit multe despre tine.
Nu te atinge de aia.
El e Chris Espinosa. Puştiul din vecini de care-ţi spuneam.
Mă bucur să te cunosc, amice. O să fie super tare.
Grozav. Mă bucur că sunteţi încântaţi
de ceea ce facem aici.
Pot vorbi o clipă cu tine?
Da.
Scuză-mă, dar te rog să încetezi. Du-te acolo.
Daţi-vă din cale. Mergeţi acolo.
Nu ne permitem să plătim trei oameni în acest moment.
Nici pe noi nu ne permitem să ne plătim până nu facem livrarea.
Stai liniştit în privinţa lui Chris. E un puşti. Nu vrea decât să ajute.
Tu eşti un puşti.
Zâmbiţi!
Mulţumesc, mamă.
Ce jenant.
- În regulă. - Aşa cum am promis.
Frumoasă placă!
Unde-s restul?
Restul? Astea sunt toate.
Am cerut 50 de computere.
Asta înseamnă inclusiv tastaturi, unităţi centrale şi monitoare.
Nu doar plăcile de bază.
Doar plăcile? Scuză-mă, "doar plăcile"? Astea sunt opere de artă.
Plăcile de bază în sine sunt... Nu face nimeni aşa ceva.
Sunt... Cum îndrăzneşti? Cum îndrăzneşti?
Colegul meu cred că vrea să spună
că nu întrezăriţi posibilităţile.
Acela e un computer şmecher rău.
Nu şi pentru cumpărător.
Cumpărătorul tău poate ar trebui să înveţe cum să...
Cum să lucreze cu el, nu crezi?
Ascultaţi-mă, băieţi.
Mi-aţi promis un computer personal. Asta înseamnă tastatură şi monitor.
Asta e o placă de bază.
Sunt convins că e un echipament de pornire foarte bun,
însă omul de rând,
genul de om care nu e inginer
sau într-un club de computere, ca voi,
n-o să ştie ce naiba e asta.
Ion din deal nu vrea să-şi construiască singur calculatorul.
Vrea să-l cumpere.
Vrea să-l scoată din cutie, să-l bage în priză,
şi să-l vadă funcţionând.
Steve.
Mă asculţi?
Da. Astea sunt plăci de bază.
Şi se vor vinde.
Îţi promit asta.
Ne-ai văzut prezentarea de la Homebrew.
Ştii ce poate face cu componentele adecvate,
pe care, apropo, tot tu le vinzi.
Prezintă-i asta cumpărătorului.
Şi vinde componentele separat.
Arată-le tastaturile şi monitoarele tale.
Vei rula mai multă marfă aşa
şi vei face mult mai mulţi bani.
M-ai convins.
Bine, Steve.
Voi încerca să le vând.
Dar dacă nu le vând, nu mai fac o altă comandă.
Bine. De acord.
Deşi cred c-o să fii foarte interesat de următorul nostru model.
Care-i următorul model?
Despre ce vorbeşti?
Modelul integrat.
Pot să te ajut cu ceva?
Da. Sunt Rod Holt.
Tehnicianul. Am vorbit la telefon.
Desigur. E Rod.
Mă bucur c-ai putut să treci pe aici.
Bun venit la Apple Computer.
În regulă.
Arată-mi drăcia aia revoluţionară.
Apple II.
E primul computer personal integrat.
Şi de ce m-ai chemat?
Ne trebuie o sursă de alimentare. Integrată.
Este imposibil, dar nu mă luaţi în seamă.
Nu sunt decât... inginer.
Ce voltaj are?
40 de volţi. Şi să fie tăcut.
- Cum naiba să fie tăcut? - Adică silenţios.
Nu există aşa ceva.
Chestiile astea se înfierbântă. Au nevoie de ventilatoare.
Iar drăciile alea nu sunt silenţioase.
Exact de asta avem nevoie de tine.
Să refaci conceptul.
Ce să refac?
Sursa de alimentare. De la zero.
Nu trebuie să aibă ventilator şi nu trebuie să se înfierbânte.
Şi trebuie să încapă într-o cutie de mărimea asta.
Nu face asta. Te rog, nu...
Orice. Poţi să faci ce vrei.
Tariful meu e de 200 $ pe zi.
Şi dacă voi avea senzaţia că nu se poate face, plec.
E clar?
E clar.
Vorbim despre viitor.
Lucrăm pe o piaţă care nici nu există încă.
Ce-a făcut Intel pentru microprocesor,
noi vom face pentru computerul personal.
Cum să nu ştii despre ce vorbesc?
Nu, dnă, dar se conectează la un monitor.
Da, e ca un televizor. Exact.
Nu cred că înţelegeţi. Nu e TV, e computer personal.
Bine. Aveţi o maşină de scris?
Super. O folosiţi? Perfect.
Imaginaţi-vă că vă cuplaţi maşina de scris cu televizorul.
Nu. Nu faceţi asta. Staţi. Staţi!
Staţi. Dle, vă rog, nu închideţi.
Da, suntem o companie mică acum, dar ne vom...
De unde ştiţi că lucrăm în garajul nostru?
Cine v-a spus asta?
Da. Da.
Mulţumesc pentru timpul acordat.
Da, dle. Apple Computer.
Apple. Da, fructul.
Cine e?
Nu. Nu. Nu vă cer decât să veniţi să ne vizitaţi.
Vă promit că după prima întâlnire vom bate palma.
În jur de 50,000 $, dacă ar fi să fac o estimare.
Alo?
Ce-au spus?
Ce naiba au oamenii ăştia?
Înţeleg c-au dat roade apelurile.
Ţi-aş spune că sper să te îneci, dar acel burrito oricum o să te omoare.
Haide, Steve.
Linişteşte-te, omule.
Poftim?
Eşti foarte stresat, ştii?
Mai relaxează-te şi tu. Mai variază.
Să variez? De ce? Să semăn cu voi doi, dobitocilor?
Studiez proiectarea circuitelor integrate, omule.
Chiar?
Fiecare ne aducem aportul.
Serios? Atunci de ce simt brusc că aportul tău e substituibil?
Stai şi fumezi de parcă am fi în India. Trezeşte-te! Nu suntem.
Ce-ai păţit?
- Înainte erai... - Cum? Cum eram?
- Motivat. - Sunt motivat.
Serios? Atunci demonstrează-mi.
E o afacere, Daniel.
Eu nu te pot ajuta dacă nu te ajuţi singur.
Eu am dat o sută de telefoane.
Rod munceşte ca sclavul.
Puştiul îşi găseşte mereu câte ceva de făcut,
iar treaba lui Woz e mai grea decât greutatea lui.
Mulţumesc.
Şi are greutate, nu glumă.
Cu asta m-ai cam jignit.
E adresa corectă?
Apple Computer?
- Da, noi suntem. - Da.
V-aţi fi aşteptat la altceva?
Nu. Poate o asemănare mai mică cu familia Manson.
- E un început. - Da.
Sunt Mike Markkula.
Steve. Jobs.
Steve. Am auzit o mulţime despre tine.
Ai vorbit cu Don Valentine la telefon.
El şi cu mine suntem vechi colegi de branşă.
Investitorul de la Atari.
Da, Valentine. A spus că l-ai sunat de 150 de ori.
Doamne.
Practic m-a implorat să vin să-ţi văd echipamentul.
A spus că o va considera o favoare personală.
Mark.
Mike.
Bun venit la Apple Computer.
Mulţumesc. Da, este...
Asta-i tot?
- Da. - Nu.
Nu, suntem în şase magazine pe o zonă extinsă.
Şi vom lansa Apple II în aproximativ o lună.
- În câteva luni. - Tot aia-i.
Domnilor, putem merge undeva să discutăm?
Poftim, băieţi.
Pentru tine.
Steve e fructarian. Nu mănâncă decât fructe.
Gata, băieţi. Vă las cu afacerile voastre.
Mulţumim.
- Mulţumesc, mamă. - Mulţumesc, dnă J.
Eşti cea mai tare!
Da. Unde rămăsesem?
Mă scuzaţi. Nu mă înţelegeţi greşit, dar ce hram purtaţi?
Colegul meu vrea să ştie...
Unde aţi fost angajat ultima oară?
La Intel.
Despre ce sumă discutăm?
- Ca investiţie? - De asta aţi venit.
Introducerile nu sunt punctul forte al lui Steve.
Nu-i aşa?
Da, păi...
Căutam ceva în care să-mi înfig dinţii.
Steve, sunt dispus să risc.
Cu siguranţă vă calificaţi pentru asta.
Însă văd riscul deghizat ca pe o promisiune.
Mi-ai făcut această promisiune. Am văzut-o în privirea ta.
Cunosc acea privire, pentru că am avut-o şi eu.
Îmi spune că ai ceva colosal.
Da. Bine. La subiect.
Cred c-am putea începe cu 90,000
şi vedem ce mai urmează.
Scuzaţi-mă, vreţi să repetaţi?
Scuzaţi-mă.
90,000 $ nu sunt de ajuns.
Stai puţin. Steve, o clipă.
Nu mai văd pe nimeni venind în garajul vostru cu un cec.
Nu, nu.
90,000 sunt suficienţi pentru noi.
Dar nu cred că sunt suficienţi pentru voi.
Acceptăm investiţia de 90,000 $.
La o evaluare de 300,000 $.
Dar vreau să fie deschis şi un cont de 250,000 $
cu o dobândă de 10% care va fi rambursată integral
imediat ce vom scoate profit.
Bine.
Voiam să spun... bine!
Da.
primul lucru pe care trebuie să-l faceţi
e să vă înfiinţaţi o firmă, să vă putea apăra interesele ca patroni.
Desigur, asta dacă mă primi?i la bord.
Mulţumim frumos, dle Markkula.
Cu plăcere. Mike. Da.
- Ce faci? - Da, pune-o acolo.
- Bill. - Bill?
- Fernandez. - Da.
- Mulţumim, Mike. - Da.
Steve. În cinstea ta, amice.
Mă asculţi măcar?
Sunt însărcinată.
Steve, trebuie să vorbeşti cu mine.
E şi responsabilitatea ta.
Să nu îndrăzneşti să dai vina pe mine.
Nu fac asta.
Am avut amândoi momentele noastre de...
Ce? Despre ce naiba vorbeşti?
Tu.
Când am fost în India, ai umblat cu... ştii tu.
Steve, eşti nebun? Nu poţi lăsa totul pe umerii mei.
Nu-mi poţi face asta acum. Nu acum.
Regret că nu face parte din planul tău.
Îmi pare rău că ai o problemă.
Dar nu mi se întâmplă mie.
- Dar e copilul tău... - Nu!
Ieşi afară din casa mea.
- Poftim? - Acum!
Doamne, iar începe.
E totul în regulă aici?
Steven m-a dat afară.
Nu vrea să aibă nicio legătură cu mine.
Poate aşa e mai bine.
Nu meriţi să fii tratată cum se poartă el cu tine.
Sunt însărcinată, Daniel.
Poftim? Eşti...
El spune că nu-i al lui, dar eu niciodată n-aş...
Cu ce am greşit?
N-ai greşit cu nimic.
E vorba de Steve.
Aşa e el.
S-a schimbat.
Se cablează la televizor.
Da.
Ce spui, J? Eşti pregătit?
Doamnelor şi domnilor, mă numesc Steve Jobs.
Când am înfiinţat această companie,
aveam un singur scop în minte.
Să fac ceva ce nimeni nu credea că este posibil.
Să aduc forţa şi frumuseţea
celei mai avansate tehnologii din lume
în mâinile şi casele oamenilor ca noi.
Vă promit că după ziua de azi,
nu vă veţi mai privi computerele la fel.
Sunt mândru să vă prezint, dvs şi lumii întregi,
viitorul computerului personal.
Revoluţionarul Apple II.
Trebuie s-o luăm de la capăt. Trebuie să fie intuitiv.
Precognitiv. Vreau să ştie ce vrei să faci
înainte să-ţi dai seama că vrei să faci acel lucru.
Stai, încă vorbim despre solicitarea comenzii?
Bill, vorbim despre tot. Despre întregul concept.
Lisa. Băieţi, e viitorul. Vă spun de acum.
Lisa va face în următorii 10 ani
ce-a făcut Apple II în ultimii trei.
Vă spun asta de acum.
Ştiţi de ce lumea îşi cumpără un Apple?
De ce cumpără un Apple şi nu computerul concurenţei?
Pentru că e de bravadă.
Înseamnă statut social.
Ba nu, ştiţi ceva? E şi mai mult de-atât.
E valută socială.
Am ridicat ştacheta.
Şi dacă vrem să rămânem la înălţime, trebuie să riscăm totul.
Marii artişti ca Dylan, Picasso, Newton, au riscat să dea greş.
Dacă vrem să devenim colosali, trebuie să riscăm şi noi.
Cu bara de comenzi?
Cu tot.
Începând de la detalii.
Sunt peste 20 de funcţii diferite,
corelate cu o singură variaţie de bara de comandă,
care, apropo, durează săptămâni să fie programate.
Nu facem ceva ce IMB nu face deja.
Aş prefera să pariez pe viziunea noastră
decât să fac un produs duplicat.
Trebuie să facem detaliile de neuitat.
Să începem cu ceva simplu. LisaWrite.
Ce se întâmplă dacă accesez unul dintre aceste tab-uri?
Ai un meniu desfăşurat, apoi preferinţe
şi opţiuni de pagină.
Bine. Exact.
Ce tab trebuie să accesez pentru a alege font-uri diferite?
Câte font-uri personalizate are LisaWrite?
Despre asta voiam să-ţi vorbesc şi eu, Steve.
De luni de zile întreb de font-uri.
Însă noi discutăm doar conceptual.
Scuză-mă, dar font-urile nu sunt o chestiune urgentă în acest moment.
Totul este urgent.
Dacă vrem să transformăm viziunea pentru Lisa în realitate,
trebuie să-i alocăm timpul necesar pentru a face ceva extraordinar.
Da, dar avem o şedinţă importantă despre software,
şi scuză-mă, dar adăugarea font-urilor drăguţe, n-o să schimbe asta.
Deci, Bill?
Dacă nu ne împărtăşeşti entuziasmul
şi nu-ţi pasă de viziunea acestei companii...
Nu, nu, nu, nu. Numai că nu înţeleg...
- Ieşi afară. - Poftim?
- Ia-ţi boarfele şi cară-te. - Ce? Stai...
- Ai terminat. - Ce? Tu...
Ce, o să mă concediezi?
Nu!
Te-am concediat deja!
De ce mai eşti aici?
Steve, era cel mai bun programator din departamentul nostru.
E cel mai bun programator căruia nu-i pasă de viziunea noastră.
Bine. Uite, ştiu că nu se cuvine să spun eu asta, dar...
Atunci taci naibii din gură, Bill!
Da.
Îmi cer scuze că vă întrerupe, dle Jobs,
dar a venit avocatul dvs pentru întâlnirea de ora 8:00.
Bine.
Vreau să văd mostre după-amiază.
Am reuşit cumva să proiectăm un procesor de cuvinte care nu are font-uri.
Nu se mai poate întâmpla aşa ceva.
Reparaţi-l!
De la 2:00 la 3:00. Te aşteaptă întâlnirea de ora 10:00.
Steve. Steve, salut.
Daniel. Salut.
Putem sta de vorbă o clipă?
Credeam c-am reprogramat.
Durează doar o clipă.
Aşa spun toţi.
Steve.
Bine.
N-am programat nimic la amiază. Ne întâlnim la Good Earth la prânz.
- Bine. Super. - Bine.
La ce lucrezi zilele astea?
Păi...
În principal facem reparaţii la Apple II Plus.
Corect.
Vreau să semnezi asta.
Îţi păstrează în mod legal dreptul de vizită.
Nu-l vreau. Lisa Brennan nu e copilul meu.
Instanţa nu e de acord.
Chris-Ann e nebună. E imposibil. Cel puţin improbabil.
Ştiai că dacă accepţi
testul de paternitate, s-ar fi putut demonstra că eşti tatăl.
Sunt 24 de milioane de oameni în California.
Testul are o marjă de eroare de 5%.
Înseamnă că 1,2 milioane pot fi tatăl acelui copil.
Nu sunt eu.
Nu trebuie să mă convingi. Dar trebuie să le semnezi.
Dra Brennan are dreptul la pensie alimentară
indiferent dacă le semnezi sau nu.
Chiar vrei să renunţi la dreptul de a-ţi vedea...
De a-i vedea copilul pe viitor?
N-am timp.
Nu acum.
Steven, ca tată, te implor să semnezi actele.
Indiferent dacă o consideri sau nu pe Lisa fiica ta.
Nu rişti nimic dacă semnezi.
Dar vei regreta dacă n-o faci.
Frederick Rodney Holt a făcut recent
o achiziţionare suplimentară preferenţială
de 106,656 acţiuni, cu 19 cenţi acţiunea.
Bun, şi pentru a fi clar, această nouă achiziţie
nu-i afectează dreptul dlui Holt
la stocul iniţial.
Nu, deloc. Steve?
Nu, nu, nu. Rod primeşte ce i se cuvine.
Daniel Kottke,
inginer tehnic, angajat fondator. La ultima noastră întâlnire,
nu cred că am fost de acord
asupra dreptului dlui Kottke la stocul iniţial.
Sincer să fiu, să-l recompensăm pe Daniel
cu acelaşi număr de acţiuni ca şi pe Rod,
mi se pare puţin nedrept. Nu-i aşa?
Da. Daniel nu primeşte nimic.
Nimic?
Nu crezi c-ar trebui
să analizezi o clipă ceea ce faci?
Am analizat deja. Daniel nu primeşte nimic.
Da, dle.
S-a notat.
Ce e?
Orice tehnician mediocru i-ar putea face treaba.
L-am hrănit ani de zile. Nu e ceva personal.
Nu-mi vinde gogoşi, Steve. Bineînţeles că e personal.
Abia reuşeşte să-şi facă treaba.
Dacă-i dăm lui Daniel dividende preferenţiale
şi un inginer de 10 ori mai talentat decât el nu primeşte nimic,
ce-o să se întâmple?
Atunci trage linie aici şi acum.
Despre ce vorbeşti? Conducerea sau...
Conducerea şi inginerii.
Da, asta înseamnă...
Ştiu ce înseamnă, Mike.
Mulţumesc.
- Nu, el e... - Eu nu...
Bine atunci. Continuăm?
Putem presupune că Bill Fernandez,
Randy Wiggington
şi Chris Espinosa
nu vor primi
niciun dividend?
Bei o bere?
Mâine e o zi importantă pentru tine.
Pentru noi.
Mike mi-a spus ce s-a întâmplat cu Bill, Dan şi Chris.
Steve...
De ce ai făcut asta?
Compania a devenit prea mare pentru ei.
Ei nu fac parte din conducere. Nu sunt lideri de proiect.
Nu e de datoria mea să fiu amabil cu oamenii.
Datoria mea e să-i fac să fie mai buni.
Ei nu merită.
Atunci cine naiba merită?
Ştii cum funcţionează compania asta?
Vrei să ştii?
Aş fi încântat să-ţi explic, dacă vrei să afli.
Ştii de ce am înfiinţat această companie cu tine?
De ce am renunţat la siguranţa oferită de HP pentru asta?
Mă-ndoiesc că ştii. N-ai întrebat niciodată.
Am plecat pentru că asta era specialitatea mea.
Iar vouă vi se părea super.
Voiam să fiu unul dintre voi.
Şi dintre toţi cei pe care îi cunoşteam, tu erai cel mai tare.
Erai inteligent şi foarte abil.
Era şansa mea de a face ceea ce-mi plăcea.
Şi s-o fac de plăcere.
Asta-i tot. Asta-i tot ce mi-am dorit.
Credeam că îţi doreşti acelaşi lucru.
S-a întâmplat ceva cu tine, Steve.
Sunt adult, Woz.
Ba nu. Nu, nu eşti.
Şi acum să trecem la noutăţi în afaceri.
Apple Incorporated ajunge din nou pe prima pagină.
Pe Wall Street, titanul tehnologic Apple,
s-a deschis publicului azi dimineaţă, cu o dobândă de piaţă incredibilă,
dat fiind că 4,6 milioane de acţiuni din prima sa vânzare publică
s-au vândut într-o oră de la deschidere.
Directorii executivi de pe Wall Street au prevăzut marea lovitură
a expansiunii companiei tehnologice,
însă acum, experţii spun că "Ziua Apple"
a depăşit cele mai îndrăzneţe aşteptări ale pieţei.
A fost cea mai copleşitoare...
Uitaţi-l că vine!
Da. Da. Fantastic.
Da, ai reuşit.
Să-i ajutăm să-şi ruleze marfa.
Salut, amice.
Mulţumesc.
Lucrăm ca de obicei, băieţi.
Avem treabă de făcut, oameni buni.
- Mulţumesc. - Am nişte idei simpatice.
Pentru mine asta-i tot, Bill. Ne vedem când ne întâlnim.
Plec de aici.
Te sun mai târziu.
Bine.
Bună. Poţi, te rog, să-i spui dlui Markkula că am venit? Mulţumesc.
Da, dle Rock.
Domnilor.
Mike. Te rog.
Ia loc.
Trebuie să discutăm ceva şi nu cred c-o să-ţi placă.
E vorba de Steve.
Risipeşte banii companiei
pe fantezii care chiar nu sunt posibile pe computerul Lisa.
Da, dar Steve a realizat imposibilul
de când compania aceasta se afla într-un garaj.
Mike, ador tot ce reprezintă Steve. ?tii asta.
Dar e ca un copil într-o cofetărie, căruia i-am dat noi cheile.
Da, dar e cofetăria lui.
N-o să mai vedeţi niciodată un computer personal
la care tastatura să fie ataşată de monitor.
Mike, e o problemă.
Cea mai mare problemă e că ridiculizează IBM-ul.
Jobs a dat un anunţ mare cât pagina în The Wall Street Journal
în care ironiza cea mai mare companie de computere din lume.
"Felicitări pentru primul vostru computer personal."
Vrea să le declare război celor de la IBM!
Cunosc anunţul acela.
Atunci fă ceva în privinţa lui!
Arthur, ştii că are dreptate.
Acum trei ani, IBM-ul nu era deloc interesat de computerul personal,
şi uită-te la ei acum.
Ne-au imitat. Gândeşte-te la asta.
Ne-am gândit, Mike.
Regret, dar părerea consiliului e unanimă.
Steve nu se va mai implica în dezvoltarea computerului Lisa. Punct.
Ce înseamnă asta, Arthur? Ne jucăm de-a puterea?
Ne-aţi sprijinit timp de 18 luni.
Acum vreţi să-l excludeţi pe Jobs din propria lui echipă?
Nu vreau aşa ceva, Mike.
Dar încearcă să priveşti lucrurile din perspectiva acţionarilor.
Steve e genial.
- E genial. - Da, e genial.
Dar e o bombă cu ceas.
Şi e de datoria noastră să-l dezamorsăm.
Ocupă-te tu de asta.
Mă doare-n cot de părerea consiliului.
E vorba de timpul pe care îl acorzi, de perfecţionismul tău.
Ei văd pierderi de milioane înainte să-l pui în vânzare măcar.
Ei nu văd imaginea de ansamblu.
Exact. Acţionarii nu văd mai departe de lungul nasului.
Nu-i preocupă decât clipa de faţă.
Şi şi-a pus şi consiliul ochelari de cal.
Dacă ar vedea cei din consiliu, i-ar linişti,
şi te-ar vedea cum te văd eu.
Aşa cum te văd angajaţii tăi.
Lisa e proiectul meu.
Al meu.
Vor să mi-l ia?
Tu îi laşi să mi-l ia.
Pe naiba, Steve. Ştii că nu-i adevărat.
La naiba.
Tot mai multe Apple H ajung la tot mai multe persoane,
în mai multe şcoli decât orice alt computer.
Totul, de la lecţii de alfabet pentru preşcolari,
la programe de ştiinţă pentru absolvenţi.
Indiferent ce vrea să devină Brian,
un computer personal Apple
îl poate ajuta să reuşească.
Apple II. Nu se poate preconiza cât de departe te va duce.
Dragă tată, pot veni să te vizitez în curând?
Cu drag, Lisa.
N-are nicio logică.
N-aţi văzut la fel de multe crime ca mine, dle Cross.
Prefer să-mi dea un judecător lucrările pe care să le fac.
Chiar aici, în izolare.
De ce?
Să te poţi pedepsi singur. N-ai cum să scapi de asta.
Bună ziua. Sunt Gabe Kaplan.
Acceptă provocarea Pepsi. Lasă-ţi gustul să hotărască.
Aşa-i, băieţi? Vreau să-mi spuneţi
pe care l-aţi ales. Pepsi Cola.
- Da. - Bună, Steve. Sunt Mike.
Bună.
Cred că ţi-am găsit un proiect.
E genul de proiect contestat al celor de la cercetare şi dezvoltare,
dar e un proiect pe care l-ai aprobat personal cândva.
Ce-ar fi să-l analizezi puţin?
Deci asta-i echipa Macintosh.
Da.
Iisuse.
Ba nu. E doar Steve.
Mă bucur să te văd, Steve.
Bill Atkinson. Mă bucur să văd că au jucători de prim rang aici.
Trezeşte-te.
Bună, Steve Jobs.
Cum te cheamă?
Burr... Burrell Smith.
Scuze pentru dezordine.
Suntem o adunătură de netrebnici.
Nu-i nimic. Îmi plac netrebnicii.
Da.
Cine e liderul de proiect?
Jef Raskin...
Nu ştiu unde e.
Jef Raskin.
Bine. Vorbesc eu cu el. Preiau conducerea de acum.
Scuză-mă, preiei conducerea asupra întregului proiect Macintosh?
- Da. - Super.
Unde-i echipa de design?
Echipa?
Arată-mi ce-aţi făcut până acum.
Evident, uşurinţa folosirii are un rol important.
Încercăm să realizăm o interfaţă simplificată,
orientată cu adevărat către utilizatorul novice.
Numai că ne-am cam blocat la interfaţă şi sincer să fiu...
Rezultatul a fost...
- O porcărie. - Da.
Ce are sub carcasă?
Chestii standard, super şmechere.
Memorie de 64 MB.
Afişare grafică de 256, ca la Motorola 6809.
Vom folosi procesorul de 68,000.
Amice, acela e procesorul computerului Lisa.
Corect, "amice".
Nu mă interesează ce buget aveţi. Aduceţi-mi procesorul lor.
S-a făcut.
Salut, Steve.
Ce mai faci, omule?
Chris, a trecut...
Da.
- Lucrezi la Macintosh? - Da.
Bun.
Bun, o să fie distractiv.
Bine. Să revenim la ce spuneai mai devreme.
Chestia asta e pentru omul de rând. Corect?
El e clientul nostru.
Profesorul de şcoală.
Gunoierul.
Copilul, bunicuţa din Nebraska. Corect?
Deci trebuie să-l facem simplu.
Trebuie să meargă ca un...
Ca un aparat.
Salut, Jef.
A venit Steve Jobs.
Cum tu nu erai de găsit...
Unii lideri de proiect au avut o întâlnire cu cei de la Motorola.
Tu ce faci aici de fapt?
Am venit să ajut la construirea unui Macintosh.
Nu ştiu cât e de practic pentru noi.
Încercăm să evităm ca proiectul acesta
să devină un alt dezastru absolut.
Bine, Jef.
Mi-ai captat atenţia.
Uite ce e, Steve.
N-ai vrut să te implici când a fost demarat proiectul,
dar nu m-a deranjat asta.
Voiam ca tu să semnezi cecurile.
Implică-te, dar nu transforma Macintosh
într-o modalitate prin care să te răzbuni.
Toată lumea a aflat că te-ai certat cu echipa Lisa.
Crede-mă când îţi spun că ne descurcăm.
Bine, Jef.
Hai să clarificăm câteva lucruri.
Nu ne descurcăm.
Nu acceptăm lucrurile aşa cum sunt
şi nu oprim inovarea.
Maşinăriei tale îi lipseşte forţa.
Iar mica ta interfaţă mai trebuie lucrată.
Am venit să vă ajut.
Nu încerc să-ţi iau proiectul Macintosh.
Vreau să faci parte din această echipă.
Dar ori urci la bord, ori ieşi naibii de aici.
Gata. Avem multe de făcut. Să trecem la treabă.
Bill, vino cu mine.
Bine. Unde mergem?
Să recrutăm.
La naiba.
- Salut, Steve. - Îmi ţii astea puţin?
- Da. - Mulţumesc.
Ce se întâmplă? Ce vrei să faci?
- Steve! - Faci parte din echipa Macintosh acum.
Ce? Steve. Ce înseamnă Macintosh?
Andy Hertzfeld.
Eşti bun?
Vreau doar oameni buni în echipa Macintosh
şi nu sunt sigur dacă eşti suficient de bun.
Poftim?
Bill Atkinson spune că eşti bun.
Da. Cred că sunt destul de bun.
Eşti creativ?
Cred că da.
Bun venit în echipa Macintosh.
M-am săturat să te tot salvez, puştiule.
Îţi place să mă salvezi.
Vreau să am propria mea echipă de ingineri.
Poţi să ţi-i alegi singur.
Şi nu mai lucrez sub ameninţarea
porcăriei tale ridicole de termen limită.
E ca şi cum i-ai cere ei o întâlnire.
Şi asta îmi doresc.
Gata.
Serios, Steve.
Ce înseamnă asta, Steve? E o evaluare a performanţelor?
Cum merge treaba cu IIE?
Merge bine. Foarte bine.
Mori de plictiseală, aşa-i?
Da. Da, aşa-i.
Vrei să vii să lucrezi cu mine în echipa Mac?
Vrei să mă recrutezi pentru echipa Mac, nu?
Bine, accept.
Trebuie să ai o problemă de rezolvat.
O eroare de corectat.
Şi trebuie să fie ceva care te pasionează,
altfel nu eşti perseverent pentru a termina.
Nu vreau să te aud spunând că nu-l poţi face mai rapid.
O să-l cumpere milioane de oameni.
Nu putem să ne uităm la concurenţă
şi să spunem că noi putem face mai bine.
Trebuie să privim concurenţa şi să spunem că vom face altfel.
Avem oportunitatea de a construi un aparat revoluţionar.
În viaţă ai ocazia să faci o mulţime de lucruri.
Iar în acest moment noi am ales să facem asta.
Haideţi să-l facem excepţional.
Este excepţional.
Ba nu.
Este de-un excepţional demenţial.
Trebuie să încercăm să-i mărim memoria dacă se poate.
Încă ne putem încadra în termenul limită.
Aruncaţi o privire.
Acest mic proiect secundar Macintosh a scăpat de sub control, Steve.
A întrecut orice măsură.
Întâi ai creat o monstruozitate de 10,000 $ cu Lisa,
iar acum ai investit milioane
în ceva ce trebuia să fie o diversiune minoră.
Ai depăşit mai multe date de expediere,
iar între timp, IBM trimite pe bandă rulantă.
Steve...
Oamenii nu folosesc computerele aşa cum crezi tu.
Cum crezi că o să comercializăm computerul Macintosh?
Nu-l comercializăm.
Găsiţi-mi 5 candidaţi pentru funcţia de director executiv.
Mă lăsaţi să-i aleg eu.
Propun să alegem pe cineva care a mai lucrat în marketing
pentru a ne ajuta să vindem ceva ce nu s-a mai vândut.
Deşi mi-ar plăcea să-mi conduc propria companie,
Mike m-a ajutat să înţeleg că nu mă consideraţi pregătit.
Da, pentru că nu eşti.
Bine.
Îl vreau pe John Sculley.
John Sculley?
Preşedintele de la Pepsi Cola.
Tipul cu Provocarea Pepsi.
Este inteligent, e un geniu în marketing
Şi va face orice este necesar pentru a reuşi.
Steve, Sculley e greu de convins.
Cred că el e cel mai dificil de convins de pe lista noastră.
Ce naiba te face să crezi că poţi să-l convingi?
De ce ar pleca de la compania Pepsi?
Nimeni nu-şi aminteşte de cel mai bun comerciant de sucuri din lume.
Am nevoie de cineva de încredere.
Puteţi realiza un produs excepţional.
Dar trebuie să convingeţi lumea
că vindeţi ceva mai mult decât excepţional.
Noi nu vindem computere. Vindem ceea ce pot ei realiza
cu ajutorul unui computer.
Un instrument pentru minte.
Iar asta, doamnelor şi domnilor,
e ceva infinit.
Pentru că oamenii nu vor înceta să creadă
că pot obţine mai mult din ceva,
indiferent că e vorba de serviciul, căsnicia, banii,
sau viaţa lor.
Asta trebuie să faceţi cu Mac.
E vorba de încrederea în infinit.
În imposibil.
Încrederea că indiferent ce visezi, poţi obţine.
Iar Mac te va ajuta să reuşeşti.
Acum două luni, când Steve m-a vizitat în Manhattan,
mi-a adresat o întrebare foarte importantă. A spus:
"Vrei să vinzi apă îndulcită pentru tot restul vieţii tale
sau vii cu mine să schimbăm lumea?"
Ei bine...
Am venit. Mulţumesc.
Suntem în anul 1984.
Se pare că IBM vrea să acapareze tot.
Apple e perceput ca fiind singura speranţă
care poate rivaliza cu IBM la acelaşi nivel.
Big Blue va reuşi să domine întreaga industrie a computerelor?
Nu!
Întreaga eră informatică?
Nu!
A avut dreptate George Orwell în reclama din 1984?
Nu!
Astăzi sărbătorim prima
aniversare glorioasă a Directivelor de Purificare Informaţională.
Pentru prima oară în întreaga istorie,
o grădină a ideologiei pure,
în care fiecare muncitor poate înflori,
e protejată împotriva dăunătorilor.
Duşmanii noştri îşi vor răci gura de pomană.
Pentru prima oară în istorie.
Vom triumfa.
Pe 24 ianuarie, Apple Computer va prezenta computerul Macintosh
şi veţi vedea de ce anul 1984 nu va semăna cu 1984.
Bună treabă.
Ce reacţie, nu? Nu-mi vine să cred.
E o revoluţie. O revoluţie.
Chestia aia schimbă jocul.
Te-ai întrecut pe tine însuţi, Steve.
Ce-ar fi să mă suni?
- Poate cinăm împreună. - Da.
- Bine. - Mi-ar plăcea.
- Steve. - Arthur.
Ai făcut o treabă bună.
Mulţumesc.
Steve, vrem să ştii că avem încredere în tine.
Sper că ştii asta.
Mulţumesc, Arthur.
Hei.
Ce-a fost asta?
Ce anume?
Rock. Tocmai a...
A spus ceva. "Credem în tine".
Ce se întâmplă?
E vorba de Macintosh.
Am verificat cifrele
în 100 de moduri diferite, de 100 de ori...
- Comercializaţi Macintosh. - Da,
Dacă-l păstrăm aşa cum e, vom pierde bani până la data lansării.
Veţi taxa cumpărătorul.
Nu putem risca să ni se aplatizeze profitul.
Nu.
Nu putem câştiga pe ambele părţi.
Tu ai insistat să ai cel mai costisitor hardware.
Iniţial, Mac-ul era mult mai ieftin.
Jef Raskin a creat o cutie de 1,000 $.
Eu am făcut-o excepţională.
Dacă vrei să rămână profitabilă compania...
A cui a fost ideea?
E o decizie colectivă.
A cui a fost ideea?
A mea. Nu a lui Michael, nu a consiliului. A fos ideea mea.
Noi nu facem asta, John. IBM face porcării din astea.
- Steve... - Nu Apple. Nu eu.
Nu mă transforma în personajul negativ,
pentru că mă preocupă interesul companiei noastre.
Steve.
Unele lucruri trebuie să se schimbe.
Dacă vei continua pe drumul acesta,
n-o să mai reuşesc să te apăr.
Te-au convins.
Cine?
De unde o ai?
A sosit ieri. Evident, e versiunea semi-finală, dar e...
Dar e excesiv de scumpă.
Fă-mi legătura cu Bill Gates.
Dă-mi voie să-ţi explic clar, Bill.
Ca atunci când voi termina, să mai poţi vedea
prin lentilele alea groase de infractor psihopat lipsit de imaginaţie.
Mi-ai furat software-ul şi pot demonstra asta în instanţă.
O să te dau în judecată pentru toţi banii câştigaţi vreodată.
Misiunea vieţii mele va fi ca niciodată,
absolut niciodată,
să nu mai faci vreun dolar din care să nu deţin 90 de cenţi.
Presupun că sunteţi la fel de iritaţi ca mine
şi prea consternaţi pentru a articula două vorbe.
Dl Jobs ne-a promis un milion de unităţi.
Încă trebuie să obţinem un sfert.
Ceva trebuie să se schimbe.
Cu două proiecte ratate, cercetarea şi dezvoltarea supraextinsă
şi fiascoul cu Microsoft,
vom experimenta prima pierdere trimestrială din istoria companiei.
IBM ne-a bătut pe piaţă doi ani
cu un produs mai bun şi vânzări mai bune.
Macintosh nici măcar jucărie nu e. E o glumă.
IBM a trecut acum la platforme mici.
Asta trebuie să facem şi noi.
Ce vrei să spui, Arthur?
Domnilor, cred că e timpul să reconsiderăm
viabilitatea computerului personal.
Steve, ai ceva de spus?
Ce-ai vrea să spun, Arthur?
Tu ai crescut preţul.
Nu da vina pe mine.
Nu preţul e problema, Steve, ci produsul.
Ai supraevaluat Mac-ul.
Le-ai spus oamenilor să aştepte. Ai vândut viitorul computerului Macintosh.
Şi, în consecinţă, am pierdut doi ani de vânzări.
Nu e vina mea.
Cu siguranţă e vina cuiva.
Nu mă sprijină nimeni.
Mie îmi reduceţi resursele,
dar investiţi milioane în Apple II.
Ştii de ce încă investim milioane în Apple II?
Pentru că se vinde. Înseamnă 70% din profitul nostru. Mac ce face?
Mi-am exprimat foarte clar punctul de vedere.
Dacă vreţi să înghiţiţi în continuare praful celor de la IBM, nu vă pot opri.
Dar n-o să-mi asum răspunderea pentru eşecul unui măscărici.
Bine. E o nebunie, Steve.
Nu. Nu, nu. La cine te referi, Steve?
Nu ştiu, Arthur.
Spune-mi tu.
John, eşti neobişnuit de tăcut.
Da. Îmi pare rău.
Cred că nu-mi găsesc cuvintele.
Şeful de marketing. Geniul campaniei Pepsi.
Nu-şi găseşte cuvintele.
El e de vină, nu Mac.
Dar costurile acestei proceduri...
Preţul de pe etichetă e 10,000 $. Preţul acela...
E împotriva lui, nu împotriva computerului Mac.
Ce ironie, nu?
Tu îl alegeai pe Dylan, eu alegeam formaţia The Beatles.
Pare foarte demult.
Ce faci aici?
Şi eu mă bucur să te văd, Steve.
Sunt puţin cam ocupat.
Te superi dacă vorbim mai târziu?
Da. Da, da. Durează numai o clipă.
Eu...
Plec, Steve.
Bine.
Nu. Nu, Steve.
Plec de la Apple.
Definitiv. De fapt, am plecat deja. Numai că...
M-am gândit să mă întorc să-ţi spun.
De ce?
Ştiam amândoi c-o să se întâmple asta. Nici măcar...
Nici nu-mi amintesc când am vorbit ultima oară.
Ce vrei de la mine?
Nu toată lumea are o ordine de zi, Steve.
Aşa-i.
Încă îmi amintesc de vremurile când eram mai mici,
în garajul tatălui tău.
Nu ne doream decât
să creăm jucării mişto pentru cei ca noi. Ţii minte?
Da.
Pentru tine nu mai e vorba despre ceilalţi.
Nu, e vorba despre produs.
Şi cel mai grav e că...
E vorba despre tine.
Lumea ta începe şi se termină cu tine, Steve.
Şi e foarte mică. E foarte trist.
Şi sigur e o lume foarte solitară.
Ştiu c-o să spui
că produsul şi persoana
trebuie conectate şi aşa mai departe,
dar n-o să fie niciodată aşa cum crezi tu.
Chiar nu.
Cel puţin nu pentru o perioadă lungă de timp.
Nu ştiu ce crezi tu că se întâmplă, Steve, dar eu ?tiu.
?i nu se termină bine pentru tine.
Dar n-o să...
N-o să rămân să văd asta.
A fost o călătorie.
Şi vreau să ştii că...
îmi place ce-am realizat.
Bună. Aţi sunat la John Sculley. Vă rog să lăsaţi un mesaj.
Salut, John. Sunt Steve.
Voiam să...
Noi doi încă suntem asocia?i, John.
Suntem implica?i amândoi în asta.
?i eu...
Ai putea să mă suni? Ar fi minunat.
Salut, Mike. Sunt Steve.
Vrei să mă suni?
Te rog.
John, trebuie să preiei conducerea.
Ai idee cât de aproape sunt acţionarii noştri de a intra în panică?
Ai idee ce implică inactivitatea ta?
E în joc întreaga companie, nu doar locul tău de muncă.
I-ar putea distruge pe toţi.
?tiu, Arthur, dar tot mai cred că putem salva situa?ia.
Nu putem salva nimic.
Mă-ndoiesc...
Steve.
Mike.
John.
Steve.
Arthur.
Ce naiba cauţi aici aşa devreme?
Te-aş putea întreba acelaşi lucru.
E mai bine aşa.
Steve, ce-ar fi să ni te alături de data asta? Ia loc.
De data asta?
Steve, ia loc.
John?
- Arthur, nu vreau. - Ba da.
Vrei. Spune.
Spune-i ce mi-ai spus şi mie.
Îmi este extrem de dificil să-mi fac meseria
când cel mai mare obstacol din calea mea
e umbra aruncată peste tot ce încerc să fac.
Ce-ai spus?
Steve...
Eşti duşmanul tău cel mai cumplit.
Şi al acestei companii.
Situaţia asta... este incredibilă.
Cine te crezi?
Sunt directorul executiv de la Apple Computer.
Când te-am angajat pe tine
am făcut greşeala vieţii mele.
Steve, nu trebuie să fie aşa.
Gata. S-a făcut.
Nu consiliile conduc companiile.
Cei care crează produsul conduc compania.
Are tupeul să-mi spună că trebuia să folosim procesorul 512.
Le-am spus că e nevoie de un 512.
Am spus să nu-l folosim pe cel de 128.
Ştiam că 128 de kilobiţi n-ajung de când îl construiam.
Sculley pleacă în China diseară.
Va sta o săptămână acolo, deci avem timp.
Trebuie să facem recrutări.
Steve, o să afle Sculley.
Ce-o să se întâmple atunci?
Acum el e directorul executiv al acestei companii.
Deocamdată.
Îi avem pe cei care au creat Apple.
Salut, Mike.
Abia începem.
Băieţi, lăsaţi-ne puţin.
John şi-a anulat călătoria.
Are o şedinţă cu personalul din conducere dimineaţă la prima oră.
N-am venit să mă alătur revoluţiei tale, am venit să te previn.
Vrea să se asigure
că nu vei fi mai mult de o marionetă.
Fără putere de decizie, fără funcţie.
Fără echipă.
Ţin minte că atunci când ne-am întâlnit, mi-ai părut remarcabil.
Voiai să realizezi ceva cu adevărat excepţional.
Şi eu îmi doream asta.
Încă îmi doresc.
Ridică steagul alb. Împacă-te cu Sculley. Te implor.
Nu.
Nu poţi câştiga de data asta.
De partea cui eşti, Mike?
Pentru că acum există rivalităţi.
Şi ori eşti de partea mea, ori împotriva mea.
Eşti de partea mea, Mike?
Da, Steve. Sunt de partea ta.
Bine.
Cine e de acord cu John Sculley?
Cine e de acord cu Steve Jobs?
Mike.
Toţi membrii consiliului trebuie să-şi exprime votul.
Mike?
Sculley.
Votez pentru Sculley.
Ce facem acum?
Valoarea pieţei companiei Apple a scăzut în ultimii ani,
fapt ce a condus la înlăturarea fostului şef John Sculley în 1993.
Ed Woolard, fostul director executiv de la DuPont,
s-a alăturat companiei Apple ca preşedinte de consiliu.
Noul director executiv Gil Amelio spune că sunt necesare schimbări radicale.
Compania NEXT de software a lui Jobs a început tratativele
de cumpărare a fostei sale companii, Apple Computer.
O trezeşti tu pe Lisa şi o întrebi dacă vrea micul dejun?
Da.
Lisa.
Lisa. Haide.
Vrei să dormi toată ziua?
Pleacă.
De ce? E deja ora 10:00.
Laurene ţi-a pregătit micul dejun.
Nu mi-e foame.
Nu poţi să dormi toată vacanţa de iarnă.
Ba pot.
Reed! Reed!
Vrei să nu mai alergi prin grădină, te rog?
Mulţumesc.
Ai reuşit s-o trezeşti pe Lisa?
Cum e posibil ca un om să doarmă atât de mult?
Nu ştiu dacă vine sau nu.
Mă duc la piaţa de fermieri azi, să-mi iau câte ceva.
Ai planuri? Vrei să vii cu mine?
Te-am întrebat dacă ai alte planuri.
Pentru azi.
O să vină Gil Amelio pe aici.
Tranzitează nişte software de la noi.
Bine.
Îi ajut doar. Au nevoie de puţin ajutor.
Doamne.
Am dat de belea, nu?
Steve, ce pot să fac ca să te conving să te întorci?
Ce poţi să faci pentru a mă convinge
că nu urc la bordul navei Titanic, Gil?
Ştiu ce simţi în legătură cu Apple. NEXT n-o să fie niciodată la fel.
Şi-n plus, având în vedere că acum deţii
un milion şi jumătate de acţiuni Apple,
e o investiţie tangibilă.
Băieţi, cred că sunteţi disperaţi.
Nu suntem disperaţi.
Cum merg lucrurile cu Newton?
Nu mă învinovăţi pe mine pentru greşelile fostului regim.
Nu-i chiar atât de rău pe cât crezi.
Supraveghezi concedierile în masă.
Capitalul companiei Apple a mai atins un record minim istoric.
Te paşte insolvenţa în patru luni, Gil.
Cred că e destul de grav.
Da, pentru a repara ce s-a stricat,
sunt necesare unele sacrificii. Am dreptate?
Steve, ce-ţi doreşti?
Spune.
- Steve. - Gil.
Steve.
Mike.
Mă bucur să te văd.
Hai să-ţi arăt împrejurimile.
Nu, Gil, stai liniştit. Îi fac eu turul.
Eşti sigur?
Da, sigur. Nicio problemă. Vino.
Grozav.
Duceţi-vă înainte. Eu...
Vă prind din urmă.
E ceva ce mi-am dorit mereu să ştii, Steve.
N-a fost decizia mea.
Hai să nu discutăm despre asta, Mike.
Ba nu, este important. Să ştii c-am încercat.
Te-am vrut acolo. Mereu te-am vrut.
Păcat că a durat atât de mult să te aduc înapoi.
Nu m-am întors.
Da. Dar te vei întoarce.
Asta rămâne de văzut.
Pot să văd şi singur împrejurimile. Mă descurc singur de aici.
Ce nemernic...
Cine a făcut astea?
Eu, dle.
Şi cine eşti?
Jonathan Ive. Director la Design Industrial.
De ce eşti încă aici?
E luni, ora 11:00 dimineaţa.
Nu.
De ce mai eşti aici, la Apple?
Asta nu e compania pe care am construit-o.
N-are pic de gust, de stil.
N-are design.
Dacă nu te ţin aici cu cătuşe, de ce n-ai plecat încă?
Dle, aş spune că încă mai există
cei care mai cred în lucrurile pe care le-a reprezentat Apple.
Ceea ce aţi reprezentat dvs.
Şi ce crezi că am reprezentat?
Cred că...
Cred că dvs credeţi că un computer,
sau casetofonul cu căşti sau indiferent ce-ar fi,
ar trebui să fie o extensie firească a individului.
Misiunea aceasta,
devotamentul faţă de calitate, idealurile şi inima...
Ele ne ţin aici. Speranţa să le realizăm iar.
Bine. Indiferent la ce lucraţi,
vreau să fie lăsat deoparte pentru restul zilei.
Vreau ca toată lumea să-mi deseneze ceva nou.
Nu mă interesează ce anume sau dacă e ceva tehnologic,
numai să creaţi ceva.
Ceva util.
Ceva la care ţineţi.
Steve.
Ne bucurăm că te-ai întors.
Nu m-am întors.
Încă.
Steve.
Un gunoi.
Steve, ţi-l prezint pe preşedintele nostru, Ed Woolard.
- Steve. - Bună.
Uite...
Ştiu că ai resentimente.
Şi înţeleg că eziţi să ai încredere în mine, dar vreau să ştii
că nu sunt Arthur Rock. Sunt prietenul tău.
Bine.
Putem discuta un minut?
Aşa s-ar părea.
Presa de azi.
Sunt convins c-ai văzut ştirile.
Scuză-mă, Ed, dar va trebui să fii mai explicit.
Acţiunile noastre au scăzut cu 7.5% peste noapte.
E cel mai mic prag din ultimii 10 ani.
Săptămâna trecută, un investitor anonim,
a speculat 1,5 milioane de acţiuni.
A speriat piaţa, Steve.
1,5 milioane de acţiuni?
Cred că investitorii sunt neliniştiţi.
Te vrem alături de noi, Steve.
Sunt aici. În calitate de consultant.
Ca director executiv.
- Director executiv? - Da.
Măcar temporar.
Şi Gil?
Gil e deja cu un picior ieşit pe uşă.
Trebuie să vadă asta scris pe perete.
Asta dacă nu e prea orgolios să recunoască.
Va încerca să te oblige să pleci, o să-ţi dea şi argumente.
Unde am mai văzut asta?
Gil e ca şi plecat. N-are de ales.
N-avem nevoie decât de un imbold din partea ta.
Dacă vrei să recuperezi ce-ai pierdut, acum e momentul.
N-am pierdut. Mi s-a furat.
Nu mai există senzualitate în computere. N-au curbe.
Dacă computerele sunt pentru artă, frumuseţe
şi interconectivitate globală, de ce sunt aşa urâte?
Ar trebui să arate artistic. Dar nimănui nu-i pasă.
Poate că din greşeală, lumea vede computerele doar în alb-negru,
însă noi trăim, visăm şi colorăm în culori.
Şi credem că asta ar trebui să facă şi computerul.
Ce părere ai?
Jony, întotdeauna mi-am dorit să fii sincer cu mine.
Indiferent ce-ar fi.
Fii brutal de sincer.
Ai înţeles?
Am înţeles.
Tu ce părere ai?
Cred că nuanţa de albastru...
nu e cea mai potrivită.
Uite o idee trăznită. Ce-ar fi să integrăm boxele?
Steve, Gil Amelio şi consiliul
nu vor permite asta. În niciun caz.
Nu le vom cere aprobarea.
Steve a făcut o treabă excelentă în a mă asista
ca şi consilier în această perioadă.
Şi deşi îi laud faptele şi iniţiativele,
cred că e în interesul nostru să mergem mai departe
şi să-l eliberăm pe Steve din rolul de consilier al acestei companii.
Sunt de acord, Gil.
Da?
Şi eu cred că e timpul ca Steve să-şi părăsească rolul actual.
Steve?
Mulţumesc, Ed.
Vreau să prezint consiliului viziunea mea pentru viitorul Apple.
Noi nu suntem Microsoft sau Dell.
Trebuie să încetăm să mai încercăm să devenim ca ei.
Trebuie să redevenim ceea ce suntem, să facem ce ştim mai bine
şi să renunţăm la orice altceva.
Uitaţi cum o să procedăm.
Vom construi o nouă gamă de computere
pentru acasă şi pentru birou.
Vom construi un nou sistem de operare pe spatele firmei NEXT.
Următoarea generaţie de Macintosh.
Vom renunţa la restul proiectelor.
La toate.
Compania aceasta nu va mai produce mizerii.
De asemeni, vom dubla bugetul pentru publicitate.
Chiat Day va fi unica agenţie de publicitate la care vom apela.
Ca pe vremuri.
Pe scurt,
vom face ca Apple să fie din nou la modă.
Dar nu voi reuşi să fac progrese
fără permisiunea consiliului de a lucra în autonomie absolută.
Voi deveni membru cu drepturi egale în consiliu şi în cele din urmă,
director executiv interimar.
Stai puţin.
Eu sunt directorul executiv, iar asta e...
Voi m-aţi numit în această funcţie.
Apple e ca o navă cu puntea spartă, din care picură apă.
Obligaţia mea este să mă asigur
că îndreptăm nava în direcţia potrivită.
De ce nu mă lăsaţi să-mi fac meseria?
Bine, haideţi să votăm.
Cine e de acord?
Ce naiba?
Ed!
Mike!
Regret, Gil. Nu e nimic personal.
Pe măsură ce creşti, ţi se spune că
lumea e aşa cum e,
iar menirea ta e să trăieşti în această lume,
încercând să nu te izbeşti prea des de pereţi.
Însă asta e o existenţă foarte limitată.
Viaţa poate fi mult mai amplă,
imediat ce conştientizezi ceva foarte simplu.
Şi anume că tot ce este în jurul tău,
ceea ce numeşti viaţă,
a fost creat de oameni care nu sunt mai inteligenţi decât tine.
Iar tu o poţi schimba. O poţi influenţa.
Poţi să-ţi construieşti propriile lucruri, pe care le pot folosi şi alţii.
Trebuie să renunţi la ideea greşită
că viaţa e în afara ta
şi tu vei trăi în ea în loc s-o îmbrăţişezi,
s-o schimbi, s-o îmbunătăţeşti, să-ţi pui pecetea asupra ei.
Odată ce înţelegi asta, nu vei mai fi niciodată acelaşi.
În situaţia noastră financiară...
Dle director executiv.
Mike.
Voiai să vorbeşti cu mine?
Bun venit. Ia loc, te rog.
Ed. Salut, Gareth.
Mike.
Ce-i asta?
O oportunitate.
Nu l-am mai văzut pe Bernard de câteva zile.
Unde sunt Katherine şi Delano?
Dl Lewis şi dna Hudson ne-au uşurat o sarcină dificilă
acceptând să demisioneze din consiliu.
Serios?
Au fost amândoi de acord să accepte compensaţii generoase.
Aceeaşi oportunitate îţi este detaliată şi ţie în acel plic.
Mă obligaţi să plec?
Cu un motiv întemeiat.
Care anume?
Reglementarea actuală este...
limitativă.
Nu-i pot ţine pe toţi de mână când traversăm strada, Mike.
Deci următoarea ta lovitură e să dizolvi consiliul?
Crezi că-i aşa simplu să faci asta?
Îmi pare rău, Mike. A sosit momentul.
Acceptă compensaţia. E mai mult decât corectă.
20 de ani.
Să ştiţi că mi-am propus să plec de aici
cât încă voi avea 30 şi ceva de ani.
Şi uitaţi-vă la mine. Sunt un om în vârstă.
Domnilor.
Mulţumesc, Mike.
Deci...
Ce vom face acum?
Vom lăsa un semn în Univers.
Pentru cei nebuni.
Neadaptaţi,
rebeli,
conflictuali,
pentru cei ce se deosebesc de ceilalţi,
cei care văd lucrurile diferit.
Lor nu le plac regulile
?i nu respectă starea de status quo.
Îi pute?i cita,
vă pute?i contrazice cu ei,
îi pute?i glorifica sau demoniza.
Dar singurul lucru pe care nu-l puteţi face
este să-i ignoraţi.
Pentru că ei schimbă lucrurile.
Ei motivează rasa umană să progreseze.
Şi deşi unii îi consideră nebuni,
noi îi considerăm genii.
Pentru că cei care sunt destul de nebuni
să creadă că pot schimba lumea
sunt cei care o şi schimbă.
Ce spuneţi de asta?
Traducerea şi adaptarea: Kprice Subtitrări-Noi Team
TRIBUT TO STEVE JOBS Tenchiu for my iPhone, Stevie! <3
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania