EVROPA
Na posteru koji je izašao u Evropi,
barem na onome u Engleskoj,
prije nego što je film bio objavljen u Evropi, pisalo je:
"Talas užasa je zapljusnuo Ameriku".
Kubrick je pažljivo upravljao posterom.
Baci vas nauznak. Sjećam se kad sam ga gledao u Evropi.
Ja sam bio šef Biroa u Rimu. Sjećam se kako sam ga gledao.
"Talas užasa je zapljusnuo Ameriku". O čemu on to?
Pomislili biste da je govorio o
ujecaju knjige "Isijavanje" The Shinining. Možda.
O utjecaju filma koji se tamo tek objavio? Možda.
Nije se slagalo.
"Talas užasa" od Portlanda u Maineu do onog u Oregonu,
bile su vojske genocida i bijelci sa sjekirama
kako čiste sve pred sobom i uvode ekstraktivnu industriju,
među ostalim dobrim stvarima.
Ali to je bio talas užasa, koji je zapljusnuo Ameriku,
koji je, naravno, užasavao američke Indijance.
S O B A 237
Analiza "Isijavanja" u 9 dijelova
ISPITANICI
Otišao sam pogledati film u kinu Leicester Square, u Londonu.
I sasvim jasno se sjećam...
čak i sjedišta u kojima smo sjedili.
Kad bismo se vratili u to kino, mogao bih vam ih pokazati,
negdje pozadi i lijevo.
Još od uvodne zapanjujuće scene s helikopterom,
bio sam prestravljen. Nisam imao pojma šta slijedi.
Sjećam se da sam sjedio na prednjem rubu
sjedišta držeći se da ne padnem.
Lijevom rukom sam stezao kopču remena,
mislim da je bila... moja lijeva, kako ne bih pao
s ruba sjedišta i pokušavao ovladati svojim užasom
Nisam imao pojma šta slijedi. Knjigu nisao čitao.
Jedva da sam i vidio postere.
I sjećam se da sam bio zaprepašten na kraju filma.
Napustili smo kino, ušli u...
parkiralište u podzemnoj garaži
kako bismo ušli u auto i otišli.
I dok smo napuštali parkiralište,
ja sam sjedio na lijevom zadnjem sjedištu.
Mislio sam, "Šta je to? Šta je to? Šta bi?"
Mislim da sam vizuelno zamišljao
kutiju praška za pecivo Calumet,
iza Hallorannove glave dok se obraćao Dannyju.
Znao sam šta je "kalumet". "Lula mira".
Pa pomislih, "Lula mira, Indijanci.
Zaboga, pa one su posvuda u filmu."
Propalice moraju održavati Ameriku čistom.
I odjednom rekoh prijateljima,
"Taj film je je o genocidu nad američkim Indijancima."
A oni rekoše, "O čemu ti to?" - Počeo sam objašnjavati.
jer sam primijetio kutiju praška za pecivo Calumet.
U prvoj sceni bila je kutija praška za pecivo.
Vidjela se cijela riječ, "Calumet".
Nije bilo dvojbe, kao kod djevojčica prikazanih kasnije.
Ovo je iskrena istina, iskrena lula mira između njih.
Drugi put je kutija bila pažljivo postavljena
iza Jack Nicholsonove glave dok razgovara s Gradyjem.
Ne morate me napominjati, g. Grady.
Pozabavit ću se tom situacijom čim odem odavde.
Bile su poredane i okrenute na sve strane,
i ne možete ih pročitati do kraja.
Oduvijek sam ih tumačio kao prekinuti,
nepošteni mirovni sporazumi.
Ta dvojica, Grady i Jack,
nisu bili iskreni jedan prema drugom.
Grady pokušava nagovoriti Jacka da pobije svoju porodicu
i izvrši genocid, u širem smislu filma.
Znate, Kubrick bi često, mnoge svoje filmove,
završavao zagonetkom.
Tjera vas da se zapitate kada izađete iz kina,
"O čemu je riječ?" I stavljao bi stvari u scene
za koje zna da će biti, između ostaloga,
poput potvrde kada ljudi pokušaju dokučiti
o čemu se u filmu radilo. Zna se da je o tome vodio računa.
U jednoj knjizi, fotografija prikazuje Kubricka
kako pomno slaže predmete na policu.
Kasnije pomislim,
"Kako to da sam ja to vidio, a mnogi drugi nisu?"
Razmišljao sam o tome. Radi se o kombinaciji faktora.
Kao prvo, ja sam odrastao u Čikagu i, stoga,
na samom sjeveru luke Calumet
i provodio ljeta na pješčanim dinama Michigana,
s druge strane jezera Michigan.
Moj otac je mene i moju sestru izvodio
da skupljamo komadiće indijanske grnčarije.
U to vrijeme, 1980, već sam bio pokrio
pet godina građanskog rata u Libanu.
U to vrijeme sam pokrivao Ivana Pavla II.
Bio sam šef Biroa u Rimu. Slušao sam šta je govorio o...
jer je iskusio Holokaust kao i druge užase.
I tako su svi ovi faktori
bili veoma živi u mom umu kad smo otišli gledati "Isijavanje",
za koji sam pomislio da će biti film strave sjajnog filmaša.
I sve to se sastajalo, zajedno s malim ključem,
kutijom praška za pecivo Calumet,
zbog čega sam upravo dobio tu viziju
dok smo se vozili iz podzemnog parkirališta
u blizini Leicester Square-a.
Film sam po prvi put vidjela 1980. kad je prvi put izašao
i gledala sam ga vjerovatno dvaput.
Sjećam se postera sa skijašem.
To mi se urezalo u sjećanje.
I prozor. Prozor u uredu,
to je još jedna od stvari koje su mi se urezale u sjećanje.
Sjećam se, kasnije, u novinama razočaranja ljudi.
Sjećam se svojih poznanika, kasnije kroz dijalog,
kako su bili razočarani što se nije radilo samo o filmu strave.
Pa, nijedan Kubrickov film nije svakidašnji film.
To sam shvatila
kad sam imala 10 godina i kad sam po prvi put gledala "2001".
Otišla sam i pomislila, "Ovaj film
bi me trebao navesti na razmišljanje."
Moje prvo religijsko iskustvo
je bilo dok sam gledao film "Odiseja u svemiru 2001", 1968.
Bio sam bistar klinac i volio sam umjetnost,
ali nisam volio filmove
i vjerovao da su pripadali substandardnoj umjetnosti.
Izašli su filmovi kao što su
"Moja lijepa gospođice" i "Doktor Dolittle".
Šezdesete su bile jadne godine za filmove.
Moja djevojka se zaustavila
i rekla da je, noć prije, gledala film
i da ga je željela gledati ponovo.
Tako me je odvela u kino, "Cinerama Dome",
i pogledao sam ga.
Nikad u životu nisam mogao ni pretpostaviti da bi film
mogao učiniti ono što je ovaj činio.
Pokazivao mi je stvari koje nisam vidio.
Bio je intelektualno izazovan.
Bilo je to umjetničko remek-djelo po svakoj osnovi,
od zvuka, vizuelnog aspekta, sve do same priče.
Kad se film završio, nisam mogao ustati sa sjedišta.
Bio sam zamrznut,
potpuno paraliziran onim što sam upravo vidio.
Vratar je morao doći da me izvede.
Ja sam bio posljednji, ja i ona.
Isteturao sam iz kina
u potpunosti promijenjen kao ljudsko biće
i u tom trenutku odlučio da će jedino što ću željeti raditi,
dok sam živ,
biti praviti filmove, na ovaj ili onaj način.
I tako sam i uradio.
Stanleyu Kubricku i "Odiseji u svemiru 2001." dugujem sve
za sve što sam postao u životu.
Gledao sam nekoliko Kubrickovih filmova
prije svoga akademskog zanimanja za njega.
Onda sam otišao pogledati "Isijavanje" 1980.
I, iskreno, nije ostavio poseban utisak na mene.
Smatrao sam da su drugi njegovi filmovi koje sam gledao
bili daleko superioriorniji.
Ali, dok sam kasnije razmišljao o filmu...
i čak kada nisam razmišljao o njemu...
neke stvari u filmu su me uznemiravale.
Činilo mi se da sam nešto propustio.
Onda sam ga pogledao još jednom.
Počeo sam uočavati šeme i detalje
koje nisam primjećivao ranije.
Tako sam nastavio gledati film, iznova i iznova.
Budući da sam obučen kao historičar,
a moja specijalnost
je historija Njemačke, posebno one nacističke,
sve više sam bio uvjeren
da, duboko u ovom filmu,
leži podtekst koji govori o Holokaustu.
Mislim da je u pitanju bila pisaća mašina,
njemačke proizvodnje, koja se mogla činiti proizvoljnom,
ali u to vrijeme, ja sam dovoljno poznavao Kubricka,
da skoro ništa u njegovim filmovima nije proizvoljno,
da bilo šta... pogotovu predmeti i boje,
muzika i sve ostalo, vjerovatno imaju hotimično,
kao i nehotično značenje.
To me je pogodilo. Zašto njemačka pisaća mašina?
I u vezi s time,
u filmu sam počeo viđati broj 42.
A za historičara Njemačke, ako sastavite broj 42
i njemačku pisaću mašinu,
dobijete Holokaust,
zbog toga što su nacisti 1942. godine donijeli odluku
o istrebljenju Jevreja.
A učinili su to krajnje mehanički, industiozno,
birokratski.
I tako su broj 42
i pisaća mašina, po meni, započeli
historijski kontekst filma.
Naravno "adler" na njemačkom znači "orao".
A orao je, naravno, bio simbol nacističke Njemačke.
Također je simbol Sjedinjenih Država.
A Kubrick pribjegava upotrebi orla
u simboliziranju državne moći.
Kubrick je pročitao Raul Hilbergovo djelo
"Uništenje evropskih Jevreja".
Hilbergova osnovna tema počiva
na žarištu na aparatu za ubijanje.
On naglašava koliko je to bilo stvar birokratije,
popisa i pisaćih mašina.
Spielberg se osvrnuo na to u "Schindlerovoj listi", naravno.
Film počinje pisaćim mašinama i popisima
i završava popisom, naravno.
Imao sam priliku razgovarati s Raulom Hilbergom na Albionu.
On i Kubrick su se dopisivali u vezi ovoga.
Činjenica da ga je pročitao još onda, sedamdesetih,
u vrijeme velikog zanimanja za Hitlera,
Holokausta i nacista, mislim...
Mislim da nam to govori da je ta njemačka pisaća mašina,
koja, uzgred, mijenja boje tokom filma,
što pisaće mašine obično ne rade...
je veoma, veoma važno
kao pokazatelj tih historijskih događaja.
Ja sam u filmskoj arhivi proveo deset godina,
prebirući
po Drugom svjetskom ratu deset puta na dan.
Međutim, kad vidite sve to uvijek iznova,
njihov smisao se promijeni.
Kao kad vidite... novosti iz Drugog svjetskog rata.
Poslije nekog vremena počnete shvatati
da je to sve inscenirano.
Ne vidite najezdu trupa u Normandiji.
Vidite najezdu trupa na plaži u Hollywoodu.
Ne vidite avion kako leti za Japan.
Vidite avion kako leti iznat Novog Meksika.
Ono što zapravo vidite je inscenirani heroizam.
Vidite ljude kako se kreću s mašinama,
ali ne čujete o čemu pričaju.
Mislim da Kubrick igra na to.
On igra na vaše prihvatanje vizuelnih infor...
kao i na vaše neznanje o vizuelnim informacijama.
Često bi umetnuo poseban ključ
koji biste vidjeli u uglu.
Na svakom kadru je prisutna nekakva nemogućnost,
poput televizora bez kabla
ili čak nečeg jednostavnog, poput...
onoga kada unose previše prtljage.
Jack onda baci pogled na gomilu
prtljage koju su donijeli, a ona je veličine auta.
Znate, mnogo toga je šala.
Kao kada idu u obilazak.
Oni prelaze ulicu iz lavirinta
kako bi razgledali garažu.
I kao da ih auto treba udariti.
A onda se promijeni kadar.
SKRIVENE PORUKE
Očekivao sam film
i pročitao roman Stephena Kinga
prije izlaska filma i našao je veoma privlačnom pričom.
Proveo sam mnogo vremena
u hotelu Stanley u Estes Parku u Koloradu,
gdje je dobio inspiraciju za pisanje knjige "Isijavanje".
Poznavao sam njegovu prošlost.
I kada je Kubrickov film izašao,
bio sam, naravno, prvi u redu da ga vidim.
Stvarno sam bio razočaran
i izašao iz kina
pitajući se kojeg vraga sam upravo bio svjedok.
Moje poštovanje za Stanleya Kubricka
nakon toga je opalo.
Bio sam razočaran, ali sam ga gledao svakih par godina.
Nisam mogao shvatiti zašto sam bio privučen gledanjem filma
koji mi se zapravo nije dopadao.
A sad, nakon tolikih godina,
znam šta ga čini tako dobrim.
To je remek-djelo,
ali ne iz razloga zbog kojih većina misli.
Mi imamo posla s čovjekom s kvocijentom inteligencije 200.
Vjerujem da je Stanleyju Kubricku
bilo dosadno kad je dovršio "Barry Lyndona".
On je osvojio filmaški pejzaž.
Uspio je ostvariti remek-djelo za remek-djelom,
i bilo mu je dosadno.
"Barry Lyndon" je dosadan film.
Predivno je snimljen. S prelijepim kostimima.
Međutim, napravio ga je čovjek kome je bilo dosadno.
A ja sam to mogao vidjeti.
Mislim da se Stanley povukao nakon "Barry Lyndona".
Započeo je s radom na novom filmu,
filmu kakav nikad prije nije bio napravljen,
filmu kojeg je napravio genije kojem je bilo dosadno,
koji je temeljito ispraznio vrč od svega
što se ikad moglo napraviti u filmu.
Tražio je nešto novo.
Tako je počeo čitati "Subliminalno zavođenje",
kao i niz drugih knjiga o tome kako oglašivači
ubacuju...
slike, podsvjesne slike,
u oglašavanju kako bi prodali više proizvoda.
Sugestivni trendovi.
Znate, na reklami za džin Gilbey's,
imate kocke leda u obliku raznih polnih organa
kako bi reklamu učinili podsvjesno privlačnom.
Kubrick je obilazio oglašivače,
i pitao ih kojim se metodama služe.
Zatim je te metode
primijenio u "Isijavanju".
Unutar "Isijavanja" se nalazi na stotine podsvjesnih slika
poredanih kadrova.
Ove slike govore
krajnje uznemirujuću priču o seksualnosti.
U subtekstu priče,
pored ostalih,
nalazi se priča o fantoma i demona
koji su seksualno privučeni ljudima
i koji se njima hrane.
Morali biste biti totalni fanatik kakav sam ja
kako biste sve to otkrili.
Evo meni omiljenoga.
Dat ću vam samo jedan, ali bit će moj omiljeni.
Kad Jack sreće Stewarta Ullmana u uredu
na samom početku filma
i pruža ruku kako bi se rukovao s Jack Nicholsonom...
i onda pređete tu scenu kadar po kadar.
Onoga trenutka
kada se njegova i ruka Jacka Nicholsona dodirnu
i odmah poslije rečenice kad Barry Nelson kaže:
"Drago mi je,"
možete vidjeti papir...
tacna s papirima na stolu.
U trenutku kada im se ruke dodirnu, tacna s papirima
se pretvori u ogromu erekciju
koja dopire iz Barryja Nelsona.
Da, urnebesno je.
Šala... ozbiljna šala... ali Stanleyjeva.
A takvih je mnogo u filmu.
Neke od njih su uznemirujuće.
Sve ovo će biti u mome filmu, "Čarobnjak Kubrick.
Dat ću vam još jedan. Ovaj je teže otkriti.
Morali biste znati kako je Stanley Kubrick izgledao
tokom snimanja "Isijavanja" da biste ga otkrili.
Međutim, ako pogledate uvodnu špicu
i pokrenete kadar... prođete kroz kadrove,
odmah poslije špice piše "Režirao Stanley Kubrick,"
čim njegovo ime nestane s kadra,
zaustavite i vidjet ćete da Stanley Kubrickovo lice
uslikano u oblake...
s bradom, razbarušenom kosom i svim ostalim.
Znam da je ovaj teže otkriti. Morat ću ga...
obraditi u Photoshopu kako bih ga mogao pokazati,
ali u jednom od kadrova Stanley Kubrickova slika
je definitivno oslikana u oblacima.
U većini filmova, koristi se dissolve
kako bi se naglasio vremenski razmak između dvaju prizora.
Ali u "Isijavanju", dissolves dugo traju
tako da stvaraju superimpoziciju,
gdje razni prizori izgleda kao da međusobno djeluju.
Primjera radi, imate prizor u eksterioru...
prizor u foajeu
u kojem se kamera kreće duž zapadnog zida
južno u pravcu ulaza.
Vidite domara kako briše pod,
ali izgleda kao da..
ali izgleda kao div koji briše,
kao da čisti šumu,
jer čisti napušteno područje u šumi.
Zatim...
ljestve dođu uporedo...
s piramidom hotelskog eksteriora,
koja u njemu nestaje.
Mi to vidimo samo u eksteriorima Timberlinea,
ali hotelski eksterior filmskog seta Engleske
poput piramide nestaje,
i čini se kao da hotel
poprima obje strane hotela Timberline
i kao da pravi kompoziciju od toga.
To je... znate, pomak u percepciji
kojim se ljudi prikazuju kao divovi,
također čineći da hotel izgleda većim ili manjim nego što jest.
Ovim scenama film je pretrpan.
Ali onda se scena se nastavlja.
Vidimo...
Vidimo domara kako gura preklopljen krevet na točkovima.
Potom za njim slijedi drugi...
za njim dolazi drugi tip, koji nosi, kao...
sto za kafu?
Zatim još jedan... drugi tip nosi stolicu.
Gdje svi ovi ljudi odlaze noseći sav ovaj teret, znate?
Zatim vidimo Jacka kako sjedi na stolici i ručava.
Upravnik i njegov pomoćnik ukrštaju staze
s dvijema ženama koje... i čim dođu u ugao kadra...
vidite to tek na sekundu...
vidite jednu od žena koja nosi dres s brojem 13?
Čuješ li moga malog kako vrišti?
Samo malo. Vidjet ću mogu li...
Vidjet ću mogu li ga smiriti.
On kao da se
naslanja i jede sendvič.
U krilu mu je časopis.
Ustaje da se pozdravi s njima,
i baca ga.
I ako ga pogledate... izbliza,
vidjet ćete sliku iz časopisa Playgirl.
Da, časopis Playgirl u foajeu hotela
ispred samog šefa, kao na njegov prvi radni dan.
Da.
Na naslovnici ljudi kao da dočekuju Novu Godinu.
U njemu je članak o incestu.
Na početku filma, Danny se fizički zlostavlja.
Ali postoji naglasak
da je bio i seksualno zlostavljan.
U samo tom jednom...
kadru, nalaze se sve te kompleksne stvari
koje se odvijaju u pozadini, kao koreografirane stvari
da se tačno podudaraju. Vidimo tipa...
Vidimo tipa kako nosi...
ulazi u sobu, noseći tepih.
I pri samom kraju kadra,
vidimo ga kako se penje uz stepenice.
Kao da je prešao cijeli prostor,
znate, tačno tajmirano.
Da.
Kad Ullman izvodi Torranceove
iz lifta i u Colorado Lounge
po prvi put, tu je gomila kofera.
A u dissolveu u taj kadar,
kadar prije toga, grupa turista
stoji u foajeu.
I ti turisti se gube u tim koferima.
Kao historičar Holokausta,
nalazim taj kadar veoma upadljivim
i svakako nije slučajan
jer koristi te unakrsne dissolveove.
To bi moglo, zajedno s ljestvama,
gdje pokušava ostvariti materijalnu,
kao i formalnu vezu.
O, prozor u Ullmanovom uredu,
je apsolutno predivan.
Običan gledalac neće vidjeti
toliko stvari u Kubrickovim filmovima,
mada vjerujem da će ih podsvjesno registrirati.
Međutim, oni neće opaziti ove stvari
jer, kao što sam rekla,
on ih predstavlja kao stvarne.
Znate, to je realizam. To nije tipičan horor...
Nemate horor film osim ove sekcije na kraju
kada Wendy uđe, a foaje je plav
a paučina je posvuda. Čini se gotovo kao
horor film u subotu ujutro
odjednom i na sekundu. I to vas pokrene.
"U, kakvi su ovo kosturi i paučina?"
Pomalo je jeftino. Međutim, nakon toga,
vidimo je kako hoda crvenim hodnkom,
koji se, na velikom ekranu, čini užasavajućim.
Zato mislim da ona jeftinost prije nje
pomaže da pripremi taj crveni hodnik.
Gdje sam ono stala?
Da, prozori. Imamo... Jack je ušao.
I vidite... Kubrick vam pokazuje.
Ali on vam pokazuje foaje, a vi morate vidjeti...
dok se Jack kreće foajeom, u daljini vidite lift.
I još dalje, hodnik.
Još se ne vidi dokle se pruža,
druge stvari tamo, ali imate utisak
da je ovo mjesto negdje blizu sredine hotela.
Imate takav utisak da je pri sredini hotela.
I pođete od foajea u ured generalnog upravnika
i u Ullmanov ured, i tu se nalazi prozor.
Moćan je taj prozor.
Svjetlost koja dopire kroz njega je zasljepljujuća.
Izlgeda kao lik sam po sebi. Preuzima kadar.
A tu su i ona prijeteća drveća
s one strane prozora. Imate...
tako jako je njihovo prisustvo, ova svjetlost prelazi
preko svega. I, znate...
Nešto nije u redu s njom. Nešto nije u redu s njom,
i registrira se kao nešto što nije u redu.
Ovo je nemoguć prozor. Nije... nemoguć je.
Fizički je nemoguć. Ne može biti tu.
Ne bi trebao biti tu.
Nigdje u hotelu nema mjesta gdje bi taj prozor mogao biti.
Jedino pri kraju filma shvatite da postoji nekoliko hodnika
jedan za drugim iza hodnika.
Vidite to kad Wendy
kasnije siđe i ugleda tijelo Dicka Halloranna
nakon što je ubijen.
Vidite je iza... u onom hodniku iza ureda.
Zaista, šta vam mogu reći o kartama?
Ne, nisam sjela s papirom za crtanje.
Nisam ih ni pokušala precrtati. Da vidim.
Ne mogu reći od koje sobe sam počela,
Ne sjećam se.
Samo sam prošla kroz to i odlučila...
pokušati učiniti što više, osjećajući da...
Na kraju sam osjećala da postoje mjesta
koja bih mogla precrtati, kao mjesto gdje su djevojčice ubijene.
Nisam bila apsolutno sigurna, kad sam počela izrađivati karte,
gdje su djevojčice ubijene. Osjećala sam da je negdje u blizini
mjesta gdje su živjele. Broj apartmana...
Živjele su u apartmanu broj 3.
Kada Jack sjedi i kuca na mašini,
a Wendy uđe i omete ga
dok on radi... u jednom kadru s Jackom...
Danas si puno napisao?
Sjedeći za mašinom, jedan kadar,
gledate iza njega. Naravno, jasno se vidi
jer je Kubrick gospodar dubine i polja.
Držao je sve u fokusu kako bi imao puno prostora
u koje bi stavio sve ono što je želio da vidite.
U prvom kadru, iza Jacka, dok sjedi za mašinom,
leđima uza zid, iza njega oko 10, 12 ili 15 stopa,
nalazi se stolica.
Zatim dolazi do smjene kadrova s Wendy u jednom.
Hej, metereolozi javlju da će večeras biti snijega.
Zatim, kamera se vraća na Jacka,
a stolica nestaje.
Šta hoćeš da učinim?
Ja i moji studenti se time zabavljamo,
govoreći, "Greška u kontinuitetu?" Moguće.
Ili nije, a odgovor, ako nije... ako je ono prvo,
Kubrick je to vidio i odlučio zadržati ga,
je to što on parodira horor filmove
kako bi vas podsjetio da ovo nije samo horor film.
U "Isijavanju" ima još jedna, to je, mislim,
manje primjetna.
Mislim da je ona još jasnije substantivna.
Kada Danny ima svoju prvu viziju lifta kako šikja krv,
a kamera prati u njegovom pravcu
pored otvorenih vrata njegove spavaće sobe
i prema hodniku i kupatilu,
otvorena vrata kupatila preko puta...
i vrata njegove spavaće sobe, kao što biste ih očekivali,
ima puno likova iz crtanih filmova na sebi.
I onaj najočigledniji,
zato što je na samom rubu vrata
i najveći je kojeg možete vidjeti,
i zadnja je koju vidite dok se kamera kreće pored nje,
je ona sa Sedam patuljaka.
I to ona s Glupkom?
Nakon toga, pošto je Danny izašao van
Wendy i pedijatar izlaze iz njegove sobe.
I dok izlaze, ponovo vidite vrata,
otvorena vrata sa svim onim likovima,
a Glupka nema.
Greška u kontinuitetu? Ne bih rekao.
Ja mislim da nam Kubrick govori da prije toga
Danny nije imao pojma o svijetu, a sada ima.
Više nije "glupko" u vezi svijeta.
Prosvijetljen je.
Kako god ti kažeš, Lloyd.
Kako god ti kažeš.
Advocaat se prosuo. Tu je nesreća. Kubrick je namješta
dok kruže u krug,
je imam osjećaj da to kamera radi.
Imam osjećaj kao da nas kamera vodi u krug
tako da se vraćamo nazad.
Čini se da se kupatilo preklapa sa Zlatnom sobom,
tako da se slučaj s advocaatom
u kupatilu odvija otprilike
u istom području kao i u Zlatnoj sobi.
Oni se koriste kamerom
kako bi stvorili emotivnu arhitekturu u vašem umu,
ali u isto vrijeme vam pokazuju da je lažna.
Set je u potpunosti... u potpunosti plastičan
tako da vam se kontradikcije nagomilavaju u podsvijesti.
Hallorann pokazuje...
Wendy, znate, mjesto na kojem će,
znate, u osnovi, uhvatiti Jacka u klopku...
kako fizički,
ali i, kao, to će mu biti posljednja slamka,
posljednja slamka za upravu hotela.
Tek u ostavi on misli,
"U redu, sad ću to učiniti."
I, znate, otvaranje tih vrata
je čuvena, kao, jedina natprirodna stvar
koja se odvija u filmu koja se drugačije ne može objasniti.
Da.
Osim toga može se objasniti i drugačcije,
time da ga Danny pušta van.
Ja imam tu zamisao da Danny
daleko svjesnije ubija svoga oca
nego što narativ dopušta da naslutimo.
Ne znam. Uvrnuto je.
Kao, primijetite kako Wendy hoda natraške
kada se suočava sa Jackom
u salonu, znate.
I ona je dovedena do šestougaone sobe kod hodnika.
I vidite kako na početku toga Danny sja.
On je u svojoj sobi, i tu, kao,
svjetla trepere u njegovim očima.
Kao da Danny vuče... znate,
svoju majku uz stepenište kako bi ona mogla
žrtvovati Jacka na vrhu, znate, uvrnute piramide.
Tokom rada na priči u Denveru, otišli smo u park Estes.
Bilo je to van sezone.
Otišli smo u hotel Stanley i tražili da vidimo upravnika.
Došao je i mi smo ručali s njim.
Rekao sam, "Možemo li pričati? Pišem o 'Isijavanju'."
On je rekao, "Zaista?" Ovaj tip mi je rekao
da je dobio poziv od Stanleya Kubricka, koji je rekao:
"Mislim da želim napraviti 'Isijavanju'."
Potom ga je dugo zadržao na telefonu.
Rekao je: "Vodili smo duge, duge razgovore,
u kojima mi je prčkao po mozgu u vezi svega."
Rekao je da bi Kubrick možda mogao doći
da napravi film ovdje." Tada sam pomislio,
da mu se ta ideja svidjela, jer bi mu to proslavilo hotel.
Kubrick reče: "Volio bih poslati istraživački tim."
Tako je poslao...
dvije ili tri osobe koje su došle i ostale ovdje
dva i tri mjeseca, posvuda snimajući.
Dosta vremena su proveli u Denveru, u arhivama Colorada,
tražeći, kako sam očekivao,
cijelu historiju Colorada,
od koje je zastava igrala najvažniju ulogu.
Zlatna groznica Colorada
je bila značajan događaj. U Coloradu još uvijek ima
tenzija između američkih Indijanaca i bijelaca,
s Navajo i Arapaho Indijancima na jugu.
Ovaj istraživački tim je otkrio ama baš sve
o Coloradu, o parku Estes,
o hotelu Stanley, čitavu njegovu prošlost,
snimajući posvuda.
Mislim da se radilo o tri mjeseca
koliko je rekao da je istraživačkom timu trebalo
da prikupi sve.
Kubrick je iskopao ogromu količinu prave prošlosti
Colorada, gdje se ovo događa,
jer je otkrio način kako da kopa
po svim uzorcima naše civilizacije,
vremena i kulture,
i onoga od čega okrećemo glavu.
Ovaj film uveliko je i o poricanju
genocida koji smo počinili...
mi bijeli narod iz Evrope...
počinili ovdje i da...
bijeli ljudi nisu jedini koji čine genocid.
Svi to čine, i Kubrick to stavlja do znanja u filmu.
One će istražiti sve, svu hisotoriju i prirodu
svega što vidite u filmu na ekranu,
zatim sve to dobro razraditi
dok ne dobije univerzalne ljudske i globalne obrasce
koje ga čine tako realnim.
Bijelac je teret, Lloyde, prijatelju moj.
Bijelac je teret.
Sviđaš mi se, Lloyde.
Oduvijek si mi se sviđao.
Uvijek si bio najbolji među njima.
Najbolji prokleti barmen
od Timbuktua do Portlanda u Maineu,
ili Portlanda u Oregonu, u tom slučaju.
Hvala vam na tome.
Šta to znači? "Uvijek si bio najbolji među njima."
Počev u Timbuktu? Kao učitelj Jack nikad nije bio u Timbuktu,
ali Jack, kao univezalni slabi muškarac,
u najmu za vojske da počini zvjerstva
je oduvijek bio tu.
Riječ "Portland" je zgodna jer označava mjesto iskrcavanja
ili gdje su se Britanci i Evropljani iskrcali.
A Portland, Maine... Oregon, je mjesto odakle su nastavili
dalje prema zapadu.
Kubrick je razmišljao o implikacijama
svega što postoji.
Znate, moć džina je u njegovom zatočeništvu
kako je to američki pjesnik Richard Wilbur rekao.
Čučeći, znate, 10.000 godina u maloj lampi,
morate se sabrati. Ali u tome je suština umjetnosti.
Ona je poput sna. Sve se svodi na amblematičan simbol
koji sadrži sav život u sebi.
Ovdje bih nešto povezao.
O tome razmišljam posljednjih godina,
o tome kakva su naša poimanja prirode snova.
Mislim, čini se, da je opća teorija,
da je to način da um svari
sva prethodna iskustva,
a zatim ih doda u iskustvu toga dana,
a isto tako da vidi kakvi ukupni univerzalni obrasci
se mogu naći,
kako biste bili svjesni kakvih obrazaca ima
tako da bi vaša podsvijest bila još spremnija
da reaguje kada vidite nekakvu opasnost
ili kada se dogodi nešto bitno što bi vas odvelo
da se parite ili da jedete ili dalje od opasnosti.
Stoga, Kubrick nije pravio filmove
u skladu s važećim teorijama.
Naši mozgovi stvaraju sjećanja, a time i snove.
To je krajnje "isijavanje" koje Kubrick izvodi.
On je poput veleuma planete
koji viri kroz sve ovo opsežno istraživanje,
sve ove obrasce našega svijeta,
zatim pružajući nam ih putem snova ili filma...
filmovi su poput snova i to je u vezi s onim za što ja mislim
da je mnogo dokaza da je ono što nam je Kubrick
pružio u "Isijavanju", film o prošlosti.
Ne bilo kojoj. Pravoj prošlosti.
Mislim osobine prošlosti.
Ovo je film o tome kako prošlost ostavlja trag.
Takvi su duhovi.
Otud oni slabašni zvukovi u uvodnoj sceni.
Često se sjetim izreke T.S. Eliota
kada se sjetim "Isijavanja". Jedna od njih je "Noć"...
Mislim da su obje od Eliota. "Noćna mora historije...
Kako se možemo probuditi iz noćne more historije?"
Druga je njegova fraza...
"Historija ima mnoge lukave hodnike."
Mislim da obje ove fraze direktno prigodne
"Isijavanju", u kojima vidimo
mnoge lukave hodnike u lavirintu samoga hotela
i u kojima prošlost biva noćna mora,
i u kojima vam Kubrick pokazuje kako pobjeći
od noćne more prošlosti idući vlastitim tragovima.
Danny to čini na kraju, sto predstavlja priznanje
i spoznaja prošlosti, a onda izlazak,
i samo ako možete sjati
i vidjeti obrasce kako biste im umakli
i izbjegli ih i pribjegli dobru.
"Isijavanje" je film o raspadu porodice,
bilo individualne ili šire, društvene porodice,
koja pokušava razbiti individualnu porodicu.
Njegov film "Oči širom otvorene" je suprotnost.
Taj film je o kušnjama porodice,
Billu Hartfordu, njegovoj ženi i djetetu,
koji preživljavaju sva užasna iskušenja koja su u našoj DNK.
SNALAŽENJE U LAVIRINTU
To je naš omiljeni lavirint od žbunja.
Mnogo je zabavan. Ali ne bih zalazio u njega
bez sata vremena na raspolaganju da nađem izlaz.
Nisam ga gledala nekoliko godina
dok nije izašao u videoteke.
Onda sam ga gledala nekoliko puta.
Imate tri dana da gledate iznajmljen film.
Sjećam se da sam ga gledala neprestano ta tri dana
i dobro ga zagledala.
Mislila sam: "O, da, ovoga se sjećam.
Ovo mislim da sam vidjela" i onda primijetila još toga.
Ali, sve dok nije izašao na DVD nisam mogla sjesti
i dobro ga pogledati
iznova i iznova.
Kubrick prezentira ove stvari...
kao realistične.
Ne trebate vidjeti šta se zapravo odvija.
Imate Dannyja. On je u igraonici. Okreće se.
Trebali smo se se fokusirati na one dvije djevojčice.
Onda sam vidjela... lijevo, vidjela sam skijaški poster.
Stvar je u tome da već imate Jacka.
Pitali su ga u vezi skijanja. "Ali šta je sa skijanjem?
Nije li dobro za hotel?"
Već su mu rekli zašto nije dobro,
zašto se ne mogu skijati. Tu je poster. I privlači me.
Onda shvatim da to nije skijaš.
To je... minotaur. Iskočio je na mene.
To sam kasnije mogla gledati na VHS-u
i reći, "Da, vidjela sam minotaura,"
gdje je gornji dio tijela
pretjerano razvijen, veoma nabijen.
A tu je i sugestija...
skijaškog štapa, ali u stvarnosti ga nema.
Samo je sugeriran. Donji dio tijela je postavljen,
kako noge stoje, poput minotaura.
Tu je i rep. To je minotaur.
To se nalazi na suprotnoj strani vrata
imate kauboja na propetom konju...
tako da imate odjek,
gdje je minotaur na jednoj strani, čovjek-bik,
a na drugoj imate kauboja,
čovjeka na propetom konju.
Ovo samo slijedi kadar u kojem...
Ullman vodi Jacka i Wendy
kroz foaje Colorado, pokazuje foaje Colorado.
Oni ulaze u hodnik iza foajea Colorado.
Ali tu, na zidu, je slika američkog Indijanca
s ornamentom bivola na glavi.
U tom trenutku, Ullman raspravlja s Wendy
koja je odsjela u hotelu.
Plemići, najbolji ljudi, zvijezde su tu odsjedali.
Plemići?
Svi najbolji ljudi.
"Monarh" stoji na dnu,
i slaže se s "plemići".
I imate svu tu ideju o zvijezama.
A minotaurovo ime je Asterius.
Njegovo ime je Asterius, što znači "zvjezdani".
Tu imate nekoliko stvari koje se tiču mitologije.
Za mene je to veoma uzbudljivo. To je bio trenutak
kada skočite i pomislite, "O, gle šta Kubrick ima."
Da, minotaur živi u srcu lavirinta.
On je dio lavirinta. Lavirint, barem u mitu...
u ovom mitu... je izgrađen za minotaura.
Hotel je... lavirint.
A Jack je minotaur.
Imate scena s njim u kojima...
poput scene četvrtka.
Snijeg je počeo padati.
Wendy i Danny se igraju napolju.
Jack je u foajeu Colorado, i posmatra ih.
Glava mu ja nakrivljena, a oči mu pomalo...
oči su mu podignute. Gledaju gore.
A obrve su mu nabrane. Ali ima takav izraz na licu
da, kako odmiče film, on postaje sve više
kao bik. Taj izraz je bio veoma nalik bikovom.
Isti izraz Kubrick povlači u drugim kadrovima,
kao onaj na licu vojnika Pylea
u ludoj sceni u kupatilu u "Pancirnoj košulji".
Dakle, nije specifičan za ovaj film.
Postojie i drugi prizori minotaura i lavirinta.
Zlatna soba. Ispred Zlatne sobe
imate znak "Odvijanja vremena"
To se podudara s prizorom lavirinta, u kojem...
Tezej ulazi u lavirint, i nosi konac sa sobom
koji vezuje na početku, koji mu pomaže u lavirintu,
kako bi pronašao izlaz.
Tako i znak "Odvijanja vremena"
ima neke veze s koncem.
Neko vrijeme sam voljela bejzbol.
A ja se veoma uzbudim gledajući bejzbol.
Znate, mogu biti svoja, i skakati gore i dolje.
Kubrick je takav.
Mogu vidjeti poster minotaura
i pomisliti, "Zaboga. Pogledaj ovo!"
Zato što to ne biste trebali vidjeti u minotauru.
Danny je prikazan kako vozi svoj bicikl
kroz hotel triput.
Prvi put je o realizmu.
Danny...
Danny pravi krug oko garniture u foajeu.
On prolazi kroz hodnik za posluživanje
a zatim kroz foaje
zatim ponovo kroz hodnik za posluživanje.
Kada po prvi put gledate film,
pomislite, "On samo luta okolo.
To je ludost"... Ali... ne, to je veoma...
to je vrlo jednostavan krug. On ga napravi jednom.
Ali to vam daje predstavu o tome...
kakvo je to mjesto.
Mislim, vi znate, shvatate, da je garnitura stvarna.
Znate da je to neprekinut kadar. Nema trikova.
Pri drugom krugu, u šestougaonom hodniku,
nalazi se mnogo... tu je više trikova.
On ne pravi krug.
On pravi krug u obliku ključa...
u obliku slova P u hodniku.
I vidite realizam povezanosti s garniturom.
I... ali također vidite lažnost lažnih liftova.
I vidite... samo na sekundu,
velike obojene prozore u uglu,
u uglu kadra,
prije nego što skrene oko lifta.
To je nevjerovatno jer
to povezuje cijeli hodnik
s ogromnom garniturom u foajeu Colorado.
To se vidi samo na sekundu. Nisu to trebali, znate?
Ali isto tako... to je metafora
jer je i on uzdignut.
On je za razinu više nego što je bio.
Počinje na jednom mjestu, samo sprat više,
u sjeveroistočnom uglu kadra.
Sada je u sjeveroistočnom uglu i sprat više.
Ako to uzmete kao metaforu
napuštanja svakodnevice i ulaska u svoj um
u fantastičniju stvarnost...
Treći je još čudniji,
jer počinje u prostoru za posluživanje.
On polazi u istom, sjevoroistočnom uglu lobija,
lobiju za posluživanje.
Zatim zaokreće, i odjednom je na spratu
u području izvan njihovog apartmana
To je poput kombinacije
prvo dvoje, gdje je dolje niže
a onda je gore više.
Zatim zaokreće, i odjednom...
nalazi se kod tih žutih, žutih i plavih tapeta.
Recimo da je u području za posluživanje.
On se nalazi tačno ispred spavaonice svojih roditelja,
tako da je tu povezanost
njegove vožnje biciklom i snom.
On je blizu svoje sobe.
Blizu... vidite njegove roditelje kako rade dolje,
ali on je gore.
Znate, vidite njegovu majku na telefonu,
a on leti.
On ide preko nje u njenu spavaću sobu,
koja je iznad mjesta gdje radi,
kao što je i šestougaoni hodnik
iznad mjesta gdje njegov otac radi.
Tako ove vožnje biciklom postaju vizionarski način
Dannyja da istraži njihov prostor oko glava.
Znate, soba 237 je njegov...
to je komora fantazija njegovoga oca
u kojoj se druži s vješticama.
A blizanke su fantazija njegove majke...
u kojoj su te dvije plave žene
koje se zauvijek žele igrati s Dannyjem.
Svi ćemo se stvarno lijepo provesti.
Ja tumačim "Isijavanje"
u smislu da u njemu postoje mnogi slojevi.
Ovo je trodimenzionalni šah.
On nam pokušava ispričati nekoliko priča
koje izgledaju zasebne, ali nisu.
I on to radi putem otvorenog pisma koje je pisao.
On to govori kroz trikove,
subliminalne slike i stalnim ponovnim snimanjem
dajući mu čudne uglove i stvari.
Također vam priča
kroz izmjene koje je unio u roman Stephena Kinga.
I ako pogledate te tri stvari,
počnete uviđati dublju priču.
A ta dublja priča
u ideji da je Stanley Kubrick
bio umiješan u lažiranju slijetanja Apolla na Mjesec.
Zapravo, ja tvrdim da je "Odiseja u svemiru 2001."
dijelom istraživanje i razvojni projekat
za snimak Apolla.
Ja ne kažem da nismo otišli na Mjesec.
Samo kažem da je ono što smo vidjeli lažirano
i da je to lažirao Stanley Kubrick.
U Hollywoodu su za mene radili ljudi za specijalne efekte
60-ih i 70-ih koji nisu strucnjači za prednji zaslon
da sam apsolutno potrefio snimak Apolla
kao rezultat projekcije na glavnom ekranu.
Idite na bilo koje područje Apolla,
i vidjet ćete da moraju sakriti donji dio ekrana.
I uvijek ćete vidjeti liniju razdvajanja
na svakom snimku Apolla, na svakoj slici,
na svakom video snimku s pozadinom.
Richard Hoagland, istraživač,
pogledao je slike Apolla.
Otkrio je mnoge probleme u njoj
jer na nebu oko astronauta,
otkrio odraz i prelamanje svjetlosti i...
nekakvo smeće i geometrije stvari na nebu.
Pogrešno je zaključio
da postoje ogromne vanzemaljski gradovi napravljeni od stakla.
Ono što vidi je odraz svjetlosti
sićušnih perli na ekranu
koji su se koristili u procesu projekcije.
Čim sam dokučio proces projekcije
na snimcima Apolla,
zainteresovao sam se da vidim je li Kubrick ostavio tragove
u ostatku svoje karijere o svojoj mogućoj umiješanosti
u lažiranju snimka Apolla na mjesecu.
I bio sam presretan prije oko dvije godine
kad sam dobio prvu Blu-Ray kopiju "Isijavanja".
Stavio sam ga u svoj player
i sjeo jedne večeri da ga gledam.
I shvatio sam da su sve one stvari koje bi se mogle uzeti
za ono što bi Stanley Kubrick trebao proći
kako bi lažirao snimke Apolla... i tu u filmu,
kad god bi Stanley odstupio od romana Stephena Kinga,
odstupio bi upravo u ta pitanja.
Kako je to kad sklapate dogovor s vladom SAD-a?
Kako je to kada nekome slučajno kažete
i gledate njegovo moguće ispaštanje posljedica
vašega manjka integriteta?
Kako je to kada lažete svojoj ženi
i govorite joj da radite jedno, a zapravo radite drugo?
Kako je to kada vaša žena otkrije
šta zapravo radite?
Ova sam pitanja imao davno prije
ponovnog gledanja "Isijavanja"
nakon osam ili devet godina odstustvovanja.
I nisam bio siguran jesam li bio u pravu prvih sat vremena.
Nisam bio siguran jesam li zapravo...
Nisam bio siguran zamagljujem li liniju
između onoga što sam želio vidjeti i onoga što vidim.
A onda, negdje oko 58 minuta filma
u čuvenoj sceni u kojoj se Danny igra kamiončićima,
i ustaje i nosi džemper Apolla 11
s raketom u usponu.
Tad sam znao da sam ga imao.
I onda sam počeo gledati film tako napeto
kako se ne sjećam da sam gledao prije,
i svaka rečenica je odzvanjala istinom.
Znate ono: "Wendy, to je tako tipično za tebe.
Zar ne znaš, da imam obaveze prema svojim poslodavcima?
Znaš li ti uopće šta je ugovor?
Znaš li šta je dogovor?"
Jack Nicholsonova tirada protiv svoje žene...
to je Stanley.
Stanley, kako govori svojoj ženi kad je saznala
šta je radio, a to je snimak Apolla.
Kubrick je rekao da je promijenio broj sobe 217 u knjizi u 237
na zahtjev hotela gdje je kadar snimljen.
Oni su zapravo imali sobu 217 i strahovali da bi goste
bilo strah ostati u njoj ako pogledaju film.
Ne, to zapravo nije istina.
Ako nazovete odmorište Mount Hood
i zatražite sobu 217
vidjet ćete da takva soba ne postoji.
Dakle, to nije istina. Ta izjava nije istinita.
Dakle, šta...
Stanley je lagao.
Ne radi se o razlogu zašto je promijenio broj sobe
iz 217 u 237.
Razlog zašto je promijenio iz 217 u 237
je taj što soba 237 u filmu...
predstavlja scenu spuštanja na Mjesec na kojoj je radio.
A Mjesec, standardni naučni udžbenici kažu...
a i dalje govore...
Ali sada s lasersima imamo bolja mjerenja.
A to je da je prosječna udaljenost Mjeseca
od Zemlje je tačno 237.000 milja.
Dakle, on je to izmijenio kako bi rekao
da je to soba na Mjesecu.
Danny ustaje. Nosi džemper Apolla 11.
Kreće niz hodnik
u pravcu sobe 237.
Ključ je u bravi.
A na ključu...
riječi "room" soba i "n-o,"
što je stari akronim za "number" broj.
Dakle, "room number 237" soba broj 237,
samo što su jedina velika slova na ključu
r-o-o-m, zatim "n" u akronimu n-o.
Samo dvije riječi koje možemo dobiti
koje imaju ta slova u sebi.
A to su "moon" mjesec i "room" soba.
I tako na privjesku na ključu piše "mjesec soba".
A to je mjesečeva soba. Tu se sve dešava,
i ništa od toga nije stvarno.
I o svemu tome se treba lagati.
I nikome ne može reći šta se zaista zbiva
u sobi 237.
Postoje mnoga druga odstupanja od knjige.
Nije stvarno.
Odstupanja od knjige su dovodila S. Kinga do ludila.
Godinama je pjenio i pjenio
o tome koliko mrzi "Isijavanje".
Mrzio ga je zbog toga sto je Kubricku dao
sav taj odličan materijal, a Kubrick ga je bacio.
Cijela ideja ovoga najbolje se vidi
u prizoru u kojem Dick Hallorann
vozi autoputem,
kako bi stigao u Overlook tokom snježne oluje
kada prolazi pored nesreće.
A usred nesreće kamion se prevrnuo
i zgnječio crveni Volkswagen.
Ovo je direktna poruka Kubricka Kingu,
jer u romanu,
Jack Torranceov auto je crveni Volkswagen.
Ali u filmu je žuti Volkswagen.
Ono što Kubrick govori tom scenom
jest veliko "J*** SE" Stephenu Kingu.
Govori, "Ovo je moje vozilo.
Slupao sam tvoje vozilo.
I svako na svijetu to vidi."
To je izludilo Kinga.
A i treba. Ali ono što se stvarno zbiva
i što je naprosto slasnije fascinantno
u svemu ovome je, zapravo, to da je
Kubrick lažirao snimanje romana Stephena Kinga
kako bi otkrio ideju o tome šta je sve prošao
da bi snimio Apollo na Mjesecu.
LIFT PREMA GROBLJU
Moj argument, što se tiče Kubricka,
je to da je bio neprirodno radoznalo dijete
Gutao je knjige o svemu.
Stalno je išao u kino.
Ako ste išli u kino i čitali tokom 1930-ih i 1940-ih
mislim da je mnogo onoga što ste gledali i čitali
bilo o Hitleru, nacistima i ratu.
Dakle, kao osjetljiv klinac, mora da je to sve proživljavao.
Mislim da ništa nije zaboravio...
zbog čega su mu filmovi tako bogati.
Prasići, prasići,
pustite me unutra.
Ni za dlaku s tvoje brade?
Onda ću puhunuti i dahnuti...
I otpuhati vam kućicu!
"Tri prasića". Ne sjećam se...
To je moglo biti jedna od stvari
koje je Jack Nicholson
možda u početku improvizovao.
Kubrick je bio duboko uvjeren u to.
Ali čak i da jest, mislim da se izbor
baš te rečenice
svakako uklapa u periodizaciju vremena
o kojoj sam upravo govorio,
jer bi Kubrick prešao preko toga
kad je vidio da su "Tri prasića"
dobila Oskara 1933. godine.
Dakle, dolazi iz tog perioda.
Sva ta ideja o vuku, koja se, tokom 1930-ih,
postepeno preobražavala u popularnu mitologiju
i popularnu kulturu od simbola
želje i gladi tokom Velike depresije
u simbol neprijatelja;
neprijateljske nacije, neprijateljskog naroda,
vojnih napada.
I naravno ovo odražava uspon fašizma
i nacista u Evropi. Ali, u početku, vuk na vratima
je bio antisemitički stereotip i karikatura
koji... u početku je vuk bio prerušen.
A muzika u pozadini
jasno je klezmer iz Istočne Evrope
ili muzika jidiša. To je klasičan primjer
antisemitizma Walta Disneyja iz ranih 1930-ih.
Tako da mislim da postoje slojevi značenja
u "Tri prasića".
Budući da je Kubrick bio pobornik Freuda
i da je koristio Freudov rad
u izradi scenarija za "Isijavanje"...
Bruno Bettelheimova "Upotreba čarolije"...
i njegova freudovska analiza značenja bajki...
a u "Isijavanju" možemo vidjeti plodove toga
neprestanim napucima na Ivicu i Maricu.
Osjećam kao da moram ostaviti trag mrvica kad god dođem ovdje.
Vještica u pećnici i izgorjela djeca
i tako redom, koji naravno,
također je vjerovatno sugestivno kada se radi o Holokaustu.
Krv je jedan od glavnih duhova
i vjerovatno najdominantniji, u određenom smislu,
Prvi put je vidimo kada se Danny, na početku filma,
nađe kod umivaonika u malom stanu
dolje u Denveru ili Boulderu ili kako god već.
On se obraća Dannyju: "Zašto ne želiš ići tamo?"
Danny mu odjednom pokaže krv.
I dok saznajemo malo kasnije,
Overlook je izgrađen na indijskom groblju
između 1907. i 1909.
Izgradnja je započela 1907.
Okončana je 1909.
Lokacija bi se trebala nalaziti na indijanskom groblju,
i vjerujem da su morali
odbiti nekoliko napada Indijanaca tokom gradnje.
Tako možemo zamisliti lift
kako tone u sama tijela Indijanaca,
takoreći. I odatle dolazi krv.
Doslovna krv Indijanaca.
A ovaj film je, između ostalog,
o krvi na kojoj je izgrađena nacija,
svakako SAD, u genocidu nad američkim Indijancima.
Ali ne samo o tome.
Ovo je kompletna metafora onoga o čemu Kubrick govori,
zbog toga što se vrata lifta ne otvaraju.
Drugim riječima, to kao da je simbol
potiskivanja. Mi to ne želimo priznati.
Međutim, uprkos našem naporu da to potiskujemo,
krv će izbiti, smrt će izbiti,
kako to Chaucer kaže u jednoj od svojih priča.
I tako krv curi sa strane
i obuzima nas.
I stalno se ponavlja kroz cijeli film.
A to je...
I na kraju, Wendy, kada, na samom kraju filma,
počinje viđati duhove. Ona vidi krv.
To je simbol onoga što nam je svima zajedničko.
Ovdje imamo mnogo simbola onoga što je svima zajedničko.
Broj 42 se pojavljuje na drugim mjestima.
Wendy i Danny gledaju "Ljeto 1942".
na televiziji u hotelu.
A tu su i mnoge druge natuknice na taj broj.
42 VOZILA NA PARKIRALIŠTU
U krupnijem kontekstu Kubrick koristi brojeve u "Isijavanju".
I svi oni su djeljivi sa sedam.
Hotel je izgrađen 1907.
Zabava na kojoj je Jack prikazan na kraju filma
dogodila se u julu 1921,
u sedmom mjesecu godine.
Ovi brojevi koji se mogu podijeliti sa sedam, mislim,
također odražavaju činjenicu
da je Kubrick bio svjestan značaja
romana Thomasa Manna iz 1924, "Čarobna planina",
u kojoj se na sličan način govori o sanatoriju...
mada ne o hotelu... daleko u planinama.
Mann koristi broj 7 kao materiju,
simbol opasne kobi
koja je odnedavna čini se opsjedala Evropu.
A u svom romanu "Lolita", Nabokov koristi broj 42
kao simbol kobi i Humbertove paranoje,
ideje da je uvijek praćen
i da mu je život osuđen na propast.
I čak iako Kubrick, u svom filmu o Loliti,
taj broj koristi samo jednom,
zanimljivo je da je na vratima hotelske sobe,
mislim na nekoj svjesnoj razini,
Kubrick uvijek koristi Nabokov upotrebu
tog broja
kao simbol opasnosti, prijetnje i propasti.
Uvodni zvuk je zvuk velike pogrebne mise,
Dies Irae, "Sudnji dan",
koji najavljuje, "Ovo će biti sprovod.
Ovdje će se raditi o suđenju ljudskoj rasi."
Ovdje se radi o prošlosti.
Međutim, mislim da sam se sjetio
da je moj utisak o uvodnoj sceni
u kojoj taj zapanjujući prizor s helikopterom
daje sasvim jeziv osjećaj.
Gledate sjajnu, prelijepu prirodu,
ali znate da pratite nešto drugo.
Kao da letite
iznad malog, sićušnog, beznačajnog auta.
Taj ugao snimanja je vrhunski,
a da vam ne govori iz kojeg ugla se snimalo.
Ako razmisliti, pomislite, da je to snimak iz helikoptera,
ali za običnog gledaoca, znate da ste poput duha.
Poput anđela. Poput nečega
što leti pomoću nadnaravnih moći
preko krajolika planete.
A ton u filmu ima nekakav čudan prizvuk...
Ne bih ga mogao oponašati... ali taj zvuk mi je zvučao...
prvi put sam ga bio svjestan...
poput hiljada glasova iz prošlosti.
"Oblak svjedočanstva," po uzoru na frazu...
Dorothy Sayers koju koristi kao naslov za neku priču.
Oblak svjedočanstva, svi duhovi prošlosti...
Jesu li ovo bili glasovi mnogih
vanzemaljaca ili duhova ili... Nisam znao.
Ali ta neobična muzika
pored onog snimka preko jezera
a potom i samoga auta,
krajnje je bio jeziv
jer ste imali osjećaj da taj auto neko prati, i ono to ne zna.
Mogao bih ovako nadugo
o simbolizmu toga
u odnosu na ono što "Isijavanje" zapravo jest.
A "Isijavanje", kako smo shvatili,
je pogled kroz sve te slojeve historije
i užase historije,
čak i autobiografski u onoj sceni
u kojoj Grady i Jack pričaju u krvavo-crvenom toaletu
a Grady kaže: "Vaš sin ima ogroman talenat.
Nemate pojma koliki. Dječko ima jaku volju."
A Jack kaže: "Da, ima... Veoma jaku."
Jeste li znali, g. Torrance,
da vaš sin pokušava uvesti nekoga izvana
u ovu situaciju?
To je Kubrick. Pokušava uvesti gledalište
i čovječanstvo u ovu situaciju.
U ovom filmu, on pokušava doprijeti do nas...
ljudske rase u kinima koja gleda ovo...
da činimo sve ove stvari, ali ih ne vidimo,
da neprestano činimo ove grozomorne stvari,
onda ih zaboravljamo, Naravno, on to predstavlja
na mnogo, mnogo mjesta u filmu...
tako što se čini da likovi znaju nešto,
zatim ne znaju i zaborave.
Vi ste isjekli svoju ženu i dijete na komadiće.
Uopće se ne sjećam toga.
Poput ljudske rase. Mi činimo zvjerstva, onda ih zaboravimo.
ENIGMATIČNI BILL WATSON
Bille, upoznaj Jacka Torrancea.
Drago mi je. - Bille, drago mi je.
Zadovoljstvo mi je. - Neki misle da
nije cijeli intervju stvaran.
Jedan dio je Jackova mašta ili fantazija
o tome kakav bi intervju trebao biti.
Kao promjena odjeće Billa Watsona.
Kao kada njegove hlače mijenjaju boju i dezen.
Isto tako čudi, što igra Pontiusa Pilata u Isusu Kristu Superstar-u.
# Razapni ga # # Razapni ga #
# Razapni, razapni, razapni #
Glumiti protiv ovog tipa i samo biti ovakva brojka.
Mislim, na neki način, on je Jackov dvojnik,
isto kao što je Bill Hartford imao dvojnika
u "Očima širom zatvorenim".
On odlazi kući one plavuše
čiji je otac upravo umro,
a njen zaručnik izgleda isto kao Tom Cruise.
Ima istu frizuru.
Oduvijek sam mislio da je Bill Watson, mali asistent...
a pod malim podrazumijevam da je skupljen lik...
Ullmanu, koji je uveden i koji tamo sjedi
doimajući se turobnim, ozlojeđenim i tihim,
i čija boja kože je nekako napola...
nije bijela. Naginje smeđoj.
Oduvijek sam mislio da on nekako predstavlja podčinjena...
nekoga iz podčinjene rase.
On se doima malo drugačijim kada Ullman kaže:
"Hoćeš li otići po njihovu prtljagu?" On kaže: "U redu".
U redu.
I dok obilaze hotel, Bill Watson stalno zaostaje,
kao neko ko će biti majstor za sve.
Oduvijek mi se činilo da je predstavljao
prilike u dominantnoj arogantnoj kulturi,
kakve su Indijanci imali u svoje vrijeme.
On je nečujni čuvar
u službi vlade.
Stewart Ullman predstavlja lice američke vlade.
Zbog toga mu je Kubrick dao periku
koja ga čini nalik Johnu F. Kennedyu.
Mislim da je on tip
koji nečujno posmatra sve i, znate...
CIA, valjda. Poput tipa iz Sigurnosti.
On vjerovatno predstavlja
stvarne upravnike zgrade,
Overlooka, a Barry Nelson je...
samo osoba u prvom planu.
On ništa ne govori.
On je domar preko ljeta. Čini mi se da
održava određeni dopis s Wendy.
Jack ne radi oko hotela.
Wendy tu upada i izvodi sve poslove.
Imate osjećaj da radi...
da će Jack obavljati svoj dio posla,
jer se Jack čini pomalo nepovjerljivim.
Bio sam na razgovorima za posao,
i uvijek sam nalazio da ona druga osoba
koju pozovu unutra ona za koju dolazite na razgovor.
On donosi odluke, kao nečujna osoba,
kao... kao da zuri...
kao da pilji u vas.
Da, i on uzdiše kada mu se kaže da pomjeri Jackovu prtljagu.
Odnesi stvari Torranceovih u njihov apartman. - U redu.
SLIKE U KNJIZI
Tu je dissolve koji nestaje iz širokog kadra
konačne crno-bijele fotografije
do snimka Jackovog lica izbliza.
I samo za sekundu,
njegova kosa se gubi u obliku Hitlerovih brkova.
Mislim da se mnogo toga dogodilo upravo ovdje
u ovom hotelu tokom godina
i nisu sve bile dobre.
Jednom je rekao: "Kako strpati sve to"...
misli na Holokaust... "u dvočasovni film?"
Mislim da je Holokaust za njega bio toliko užasan
da se nije mogao privoliti
da se odnosi prema njemu direktno,
zbog čega se koristio nekom vrstom horrora
kako bi se odnostio indirektno.
Vjerujem da je Kubrick, svjesno vjerovatno,
riješio problem kakav ima historija,
a to je da je mnogima veoma teško
emocionalno se spojiti ogromnom ubijanju
za koje smo čuli u prošlosti.
Oni koji nemaju direktno porodično iskustvo
mogu čuti statistiku.
Hitler je, između ostalog, ubio šest miliona Židova u tom Holokaustu.
Šest miliona je prevelik broj. Poznato je da Staljin rekao:
"Ubijete jednu osobu, to je ubistvo i tragedija.
Ubijete milion ljudi, to je statistika."
On je govorio o psihološkom faktoru.
Zbog Staljina je...
od gladi umrlo tri miliona ljudi, u zapadnoj Ukrajini, tridesetih.
Ciljano.
Hoću reći da je Kubrick
bio svjestan da je nudio način da se premosti
da nesposobnost da se osjeti ta ogromna statistika.
Ako odete gledati "Isijavanje" nedužnim očima po prvi put
i budete užasnuti... vi se užasnete
i uvijek ćete se sjećati užasa...
i onda se vratite svjesni simbolizma
i općih krupnijih obrazaca značenja u filmu,
i tek onda počnete povezivati stvari,
i kažete: "O, moj Bože."
Ja se sjećam da sam strepio za malog Dannyja Wendy.
A taj osjećaj...
je za one koji su simboli žrtava
svih vrsta žasnih genocida.
Naravno, njegova supruga je kasnije govorila o tome
kako je bio blizu da napravi film o Holokaustu,
Arijevskom listu, ali da je bio sve više deprimiran i laknulo mu je
kada je imao izgovor da to ne čini.
Iskoristio je izreku iz "Schindlerove liste":
"Ah, već je učinjeno."
To mi je zvučalo poznato.
Kao novinar sam napisao mnoge članke
o onima koji proučavaju...
koji su ili razgovarali sa žrtvama užasa ili proučavali.
Freud je o tome govorio kao o zarazi.
Depresija se uvuče u vas.
Kubrick je napravio jedan predivan komentar
o tome, kada ga je neko upitao.
"Nije li istina da nam vaš film pokazuje
samo užasnu stranu čovječanstva?
To je užasno sumorno." A Kubrick reče:
"Ah, ali u tome ima i nešto pozitivno.
"Barem nam pokazuje
da možemo poimati užas."
A Dannyjev um, u početku, se dao svud po problemu.
On je gledao u njega.
Na neki način, Dannyjevo geganje amo-tamo,
gore i dolje niz hodnik... Danny upoznaje hotel.
On upoznaje užas. On ga vidi.
Ali on je tek u prošlosti, a Hallorann mu je dao tajnu.
Rekao je: "Upamti, Danny. Upamti šta mu je Tony rekao.
Upamti šta je g. Hallorann rekao: Oni su samo slike u knjizi.
Oni nisu stvarni."
Ovo je vrlo važna lekcija.
Ljudi koji zasjaju, koji vide kroz historiju,
shvataju da prošlost zapravo ne postoji
osim na jednom mjestu. A to je sadašnje vrijeme uma
u sjećanju.
Upravo to je... to je mjesto na koje možete otići nekome,
a ono ipak ne postoji.
I tako Hallorann kaže Dannyju:
"Vidjet ćeš neke užasne stvari. ali, upamti, nisu stvarne.
One su poput slika u knjizi. Više ne postoje."
To je ključ kako ne biti deprimiran tim.
A to je...
Ovaj film govori o tome kako prošlost...
kako prošlost ugrožava, bilo koja prošlost,
i kako prijeći preko toga
i kako ne postati žrtva historije.
Ako sumnjate u ono što sam pisao o tome, pogledajte film.
U sve ovo sam pronikao samo gledajući film. Sve je tu.
Očito je, a mnogi koji su pogledali film, uvidjeli su to.
KAKO SE "ISIJAVANJE" TREBA GLEDATI
U redu.
Mislim, bio sam opsjednut "Isijavanjem",
čitao sam sve online analize,
a posebno sam bio ljubitelj
MSTRMNDove poduže analize.
Jedna njegova fraza mi se urezala u sjećanje,
a to je da se "Isijavanje"
trebalo gledati sprijeda i od pozadi.
Nije mislio u isto vrijeme.
Mislio je, zajedno s metaforom ogledala,
da je to središnji motiv u filmu
da stvari, znate...
da su se stvari u filmu događale naprijed i nazad.
Da se... ljudi u filmu kreću unazad, znate,
da govore unazad. - Ovtsibu. Ovtsibu.
Ako okrenete film naopako,
format mu je sličan onome u 2001.
Sve ove stvari se dešavaju.
Na kraju "Isijavanja",
sveden je na majmuna koji urla, kao i na početku 2001,
Razgovarao sam s prijateljima u Teatru Spectacle,
o eksperimentalnim načinima prikazivanja filmova.
Oni su rekli: "Misliš da možeš nešto smisliti,
da se prikaže ovdje?"
Rekao sam: "Naravno, trebali bismo prikazati
'Isijavanje' naprijed i unazad istovremeno.
Znate... nemojmo biti kreativni.
Okrenimo film unazad
i prikažimo ga kao u ogledalu, jedan iznad drugoga."
Prvi prizor je poput odraza u jezeru.
A posljednji je od natpisa na fotografiji,
u kojoj je Jack zamrznut u vremenu..."
"Hotel Overlook, 4. juli, bal, 1921."
Ti prizori ga čine...
poput dopisnice, pozivnice.
"Dođite na bal 4. jula, ovdje na jezeru Crater."
Ima jedan super dio u kojem
helikopter prati auto
a njegovo ime izlazi na špici
i sastaje se s autom, kao...
tačno ne mjestu gdje grupa fotografa,
tačno u onoj fotografiji u kojoj je zarobljen.
Tako, njegov auto, ime i njegova fotografija
svi se poredaju na sekundu.
Stvarno super.
Intervju je... sjajan.
Dok oni govore...
veoma suhoparno o svim tim ubistvima,
kao u superimpoziciji,
Pomahnitali Jack trčkara okolo sa sjekirom.
U filmu imamo mnoge sjajne superimpozicije
poredanih ljudskih lica, poput Jackovog...
Jack ima izraz smrti na licu,
i zuri kroz Dannyjevo lice dok Danny jede sendvič.
Zatim tu je mnogo toga... mnogo toga...
tu je... znate, imate duhovotih šala, ali imate i ozbiljnih,
poput...
u kojoj halucinacija... vizije koje Danny ima,
gdje ste ih vidjeli, preko drugih situacija.
Poput blizanki, povrh Wendy,
koje, ako prostudirate film,
vidite da su blizanke asocirane s Wendy.
One su poput nje, vizionarska pratnja.
Svi simboli u filmu se počinju...
preklapati u superimpoziciji,
naprijed/nazad.
Ubijene blizanke se javljaju iznad Jackovog lica,
a on izgleda kao klaun. Obrazuje se klaunova maska,
a krv posvuda, krv mu je i na usnama.
Krv mu izlazi na oči.
Danny ga uzima...
Danny mu stavlja ruke preko lica,
Jack gleda iz njegovih ruku,
zatim otvara... on izviruje i pretvara se u Gradyja.
Zatim Grady i Jack nastavljaju razgovor
u sljedećoj sceni, u kojoj on gleda televizor.
I kao da imaju...
kao da su im usne u televizoru.
Jackove i Gradyjeve usne su u televizoru.
Ove maske obrazuju prozori.
I čini se kao da Danny ima vizije svega toga.
Danny ima vizije...
pakta između Gradyja i Jacka.
Kao da se uvlači u svoju sobu,
tačno kroz Jackovu glavu,
tačno između njih.
I samo tako, prizor je...
to je scena u kojoj Danny testira
svoga oca: "Da li stvarno, znaš...
Voliš li ovo mjesto? Povrijedit ćeš nas, zar ne?"
Kao da Danny zna da mu je otac skrenuo s uma.
Posljednji kadar je 1921,
i prva scena je na putu.
Ullman spominje da je završen 1921.
I, još jednom, narativ se vraća
svome početku.
SOBA 237
G. Hallorann, šta je u sobi 237?
Ništa.
U sobi 237 nema ničega.
Ali ti tamo ionako nemaš šta tražiti,
zato, ne ulazi u nju.
U sobi s prizorom seksa, 237,
gdje vidimo prelijepu, seksualnu zavodnicu,
koja se potom pretvori u tijelo u raspadanju...
realisično prikazanu kao tijelo koje se raspada...
dizajn na podu pokazuje...
u geometrijskom obliku, oblih krivina...
čin samoga snošaja,
jedan za drugim i tako redom, poput slike
kroz generacije onoga što život proizvede.
Vratite se u hodnik, u više društvo,
a zaobljene krivine tog istog dizajna
postanu heksagoni, ne tako lijepi i zaobljeni, već više
poput heksagonalnog saća,
samo u hodniku historije.
Mislim da ima prizor tamo,
tako da govori o porodici čovjeka,
kako u individualnoj porodici
tako i u cijeloj našoj genetskoj historiji.
Kada Denny uđe u sobu 237...
kao da se tim
pokrene ostatak filma.
Kao da tim Jack konačno izgubi razum.
To dovodi Halloranna u hotel.
Kao da je soba 237...
Mislim, ja je poredim s misterioznom hotelskom sobom
na kraju 2001, gdje...
Tu je to neobično mjesto
koje nekako preobražava ostatak narativa.
"Isijavanje" se odvija na vrhu planine
u nekakvom, znate,
mističnom okruženju koje mijenja oblik.
A putovanje...
putovanje odatle je...
Znate, umjesto 2001, gdje putujete prema nečemu,
smisao "Isijavanja" je da pobjegnete, otputujete.
A soba 237 je poput...
poput komore za bijeg...
iz hotela.
Ako pomnožite brojeve 2, 3 i 7, dobijete 42.
Priznajem da se možda hvatam za slamku,
ali je dosljedno obrascu nupatnica u filmu.
Još jedna stvar koju Kubrickova Odiseja otkriva
su tepisi na podu u čuvenoj sceni s Dannyjem,
u kojoj se uspravlja s majicom Apollo 11 na sebi.
Šare na tepisima se podudaraju s rampom za lansiranje 39-A.
Čak i prilaz i ostalo.
Ako ste primijetili, šara na tepihu se mijenja
kada Danny ustane.
Tepih je obrnut
i staze više nema.
Putanja kojom je lopta krenula kotrljajući se prema Dannyju,
sada je nestala. Nema je više jer je obrnuta.
Steknete utisak zatvorenosti. Sada je heksagon zatvoren.
Kao da je on zatvoren.
NAKON "ISIJAVANJA"
Sedam godina nakon "Isijavanja", na moje iznenađenje,
niko nije pisao, koliko sam pretpostavljao,
koje su bile glavne teme u filmu,
pored slasno strašne priče
o porodici i hotelu.
Ja sam pisao priču negdje u Evropi,
i rečeno mi je preko telefona da su posteri izašli
za "Pancirnu košulju". Zatražio sam opis
i rečeno mi je da ima znak mira odmah do riječi:
"Rođen da ubijam". Rekao sam: "O, zaboga.
Njegov sljedeći film će biti o nekim istim temama."
Pomislio sam: "Zaboga."
Pretpostavio sam da bi postalo očito,
pa pomislih, "Dođavola?
Vidjet ću mogu li napisati članak o njemu
kako bi se ljudi više zabavili dok gledaju "Pancirnu košulju",
da znaju o čemu se radilo u njegovom posljednjem filmu.
Dobio sam oštre kritike od onih u NASA-i.
Htio sam im reći da
ne želim reći da nismo bili na Mjesecu.
Niti da njihova tehnologija koju su pomogli izgraditi
nije sjajna i ostalo.
Samo sam htio reći da je ono što vidimo laž.
Znam da sam to dokazao
pomoću procesa front-screen projekcije.
Što se tiče onoga što je vlada učinila,
očekujem da mi porez bude revidiran nagodinu,
da budem iskren.
Imao sam posjete, znate.
Definitivno me posmatraju,
i nimalo nisu zadovoljni s onim što se ovdje odvija.
Mislim da su veoma zabrinuti o sljedećem filmu.
A sljedeći će biti baš eksplozivan.
Razgovarali smo na plaži tokom odmora
s nekim ljudima u Costa Rici.
Imao sam predivno iskustvo.
Razgovarali smo s mladim parom iz San Francisca.
Šetnja je potrajala.
Išli smo kroz tu predivnu prašumu.
Vraćali smo se na plažu tamo gdje su bili šatori.
Počeli smo ćaskati o Kubricku. Rekao sam: "Kubrick je sjajan,"
"U 'Isijavanju' se radi o američkim Indijancima." Rekoh: "Stvarno?"
Zatim je nastavio, a ja rekoh: "Stvarno?"
Nisam mogao odoljeti, a da se ne pravim malo glup
dok mi je sve to govorio.
Bio sam oduševljen!
Dies irae, dies illa
Kubrick samo uspostavlja sinhroni prostor.
Njegovi filmovi su...
oni stvaraju sinhrone situacije u sebi.
Jedan čovjek je rakao: "Prava zabava, zar ne?"
Zašto ga je Kubrick stavio tamo,
rascijepljene glave? Zašto ga je stavio tamo?
Razmišljala sam o tome. I uto uđe moj sin.
Tada je imao devet godina.
Nije znao na čemu sam radila.
Ušao je i počeo mi pričati priču.
Rekao je: "Upravo sam je smislio."
Glave njegovih likova su bile rascijepljene gromom haosa.
I lik reče: "I ti mi govoriš o glavobolji!"
I iz sadržaja njegove glave
iskače mala osoba koja je u stvarnosti on.
Otrčao je, govoreći piskutavim glasom,
"Pusti ovo. Odoh kući."
Mislim da je to bio zapanjujući sinhronicitet,
mislim, zato što su svi elementi bili tu.
Imate sjekiru. Imate ideju groma,
udara haosa, kako udara u čovjekovu glavu,
glavobolju. Imate Tonyja...
Tonyjev piskutav glas.
Mislim da je to pravi sinhronicitet.
Neko može reći da je Kubrick
imao nešto ili ništa od svega ovoga na umu.
Ali poznato nam je iz kritike postmodernog filma
da je namjera autora tek dio priče
u bilo kakvom umjetničkom djelu.
A ta značenja su tu bez obzira na to
je li ih autor umjetničkog djela
bio svjesan.
Ako želite znati šta ja mislim,
mislim da je hotel toliko sulud
da nemam pojma šta se događa od samog početka.
Kada sjednete i razmislite o tome...
zbog toga što je sve suludo,
a to nije sastavljeno...
sve je nekako u neskladu
onda vi... time više... što se više približite
da bolje pogledate, više gledate u to.
To je poput scene u "Oči širom zatvorene"
u kojoj Bill odlazi... znate, vraća se.
Ide tragom svojih koraka,
i vraća se tamo gdje je bio hotel.
I rečeno mu je da prekine vaša zapitkivanja.
Ona vam neće ničemu služiti.
Kao da do toga dolazi i u "Isijavanju".
Što više uvećate stvari, što ih pomnije gledate,
tim manje svrhe imaju zbog toga što su u neskladu.
Od početka ništa nema smisla.
Unutra mora da ima mnogo toga što još niko nije vidio,
tako da ljudi moraju nastaviti gledati.
Ali zašto bi pravio tako zamršen film?
Zašto je Joyce napisao "Bdijenje Finneganovo"?
Daleko je, poput otvaranja vrata,
od hermetički zatvorene stvarnosti
u mogućnosti.
Isto tako je način da se zarobi neko poput mene.
Ko traga za ključevima i ko ih nalazi.
I sljedeće što znam, kažete: "Čovječe, bio sam...
Zauvijek sam zarobljen u ovom hotelu.
Sanjam o ovom mjestu."
Znate, ja sam kao Jack. Samo radim i ne igram se.
Ili je obnuto. Nije važno...
U petlji ste.
Ali ima izlaza...
On ih postavlja
u onaj lavirint, u onu zamku.
Mislim, može se izaći. Danny je našao izlaz,
idući tragom svojih stopala, idući naprijed i nazad.
I jednom kada počnete studirati
sinhronicitet i simbolizam,
onda, odjednom, primijetite u svom životu,
kako stvari počnu izbijati.
Stvari koje prije niste primijetili...
kao da vam je gledište izmijenjeno.
To vam je...
kao u kvantnoj fizici,
čin posmatranja, koji mijenja
stvari koje posmatrate.
Zdravo, Lloyde.
Postane čudno, znate,
opsjedalo me je ovo, bio sam kod kuće,
neko vrijeme me nije bilo na poslu...
imam malo dijete.
Razmišljamo da odselimo
na neko izolirano mjesto. Stvari postanu čudne, znate?
Kao... moj život je zapravo postao "Isijavanje", znate?
SkeeLo
Dies irae
Dies illa
Solvet saeclum in favilla
Teste David cum sibylla
Dies irae
Dies illa
Solvet saeclum in favilla
Teste David cum sibylla
Dies irae
Dies illa
Solvet saeclum in favilla
Teste David cum sibylla