Sa svakim suncem dolazi novi dan,
novi početak.
Nada da će stvari danas biti bolje nego što su bile juče.
Ali ne i za mene. Zovem se Ip.
A ovo je moja porodica. Krudovi.
Ako niste to već shvatili po životinjskoj koži
i spuštenom čelu, mi smo pećinski ljudi.
Većinu dana provodimo u našoj pećini.
U mraku.
Svaku noć, svaki dan.
Da. Dome slatki dome.
Kada smo ipak izlazili, trudili smo se da pronađemo hranu
u okrutnom i negostoljubivom svetu.
A ja sam se trudila da moja porodica preživi.
Mi smo bili jedini u okolini.
Nekada smo imali komšije.
Gortove, zgazio ih je mamut.
Horkove, progutala ih je peščana zmija.
Erfove, izbo ih je komarac.
Trogove, prehladili su se.
A Krudovi. To smo mi.
Krudovi su preživeli, zahvaljujući mom ocu.
On je bio jak i poštovao je pravila,
ona koja su bila nacrtana na zidovima naše pećine:
Sve novo je loše. Radoznalost je loša.
Izlaženje noću je loše.
U osnovi, sve što je zabavno je loše.
Dobrodošli u moj svet.
Ovo je priča kako se sve to promenilo u trenutku.
Jer nismo znali da će se naš svet
okončati.
I nije bilo pravila na zidovima naše pećine
da nas pripreme za to.
Trebalo je da čekaš na moj signal, Ip.
Ip.
Bili smo u toj pećini čitavu večnost.
3 dana nisu večnost.
Jesu, sa ovom porodicom.
Ip, hoćeš li da siđeš dole?
Dramatizuješ.
Nemoj, Sendi, vrati se!
Seti se signala. Dobre devojčice čekaju na signal.
Aga! - Čim uhvatim Sendi, vratiću se a ti možeš da daš signal.
Ne. Već ste napolju.
Ja čekam na signal, tata.
Nema veze, Tank, samo ti izađi.
Ali ako mi ne daš signal, kako ću znati da si ti moj tata?
Signal nije tu da bi znao da sam to ja, već da me nisu pojele životinje.
Zašto je onda signal životinjska rika?
Mislim, zar to ne izaziva zbrku?
Još čekam na signal.
Mama, spremni smo da pođemo!
Mama?
Još sam živa.
Još je rano.
A ti si još debeo.
Formacija za doručak.
Hoću da vidim istinsku akciju pećinskog čoveka.
Radimo ovo brzo. Radimo ovo glasno.
Radimo ovo kao porodica.
I uvek se plašite!
KRUDOVI
Preveo: Bambula
Jupi, doručak...
Ko je sledeći? Okretaćemo je da odlučimo.
Bacimo je u vazduh. - Glava.
Pismo. Tank je sledeći. Na položaje!
U redu. Tank, kreni.
Hajde, Tank.
Bravo! Nosi ga u pećinu!
Pusti bebu!
Hvataj ih, Sendi, kreni!
Hvataj ih, mama!
Starica na zemlji!
Ip, osveti me!
Hvala.
Ip! - Hvataj!
Tata, možemo li sada da jedemo?
Čekaj da stignemo kući.
Ip, pritisni kočnice!
Ip!
Ko je gladan?
Bravo, tata!
Evo, Tank. Ispij!
Izvini, tata. - Izgleda da imamo brzu hranu večeras.
Nema veze. Jeo sam prošle nedelje.
Upozorenje da će se smračiti za 2 prsta.
Idemo.
Hajde, hajde.
Mrak donosi smrt. To znamo.
Mesec je pun! Vreme je za kupanje.
Neka se spasi ko može! - I ti, mama.
Ne želim da izgubim svoj zaštitni sloj.
Mama! Imaš mrave.
Vidiš. Sendi se ne buni.
Još je napolju? - Znaš da mrzi pećinu, Grag.
Molim te da se vratiš sutra.
Kako to da ne voli pećinu? Tako je udobna.
Malo je mračna, zar ne?
Nije toliko mračna.
Ip!
Hajde, moram da zatvorim pećinu.
Ip!
Dobro, dobro.
Hajde!
Ip, siđi dole!
Zamalo! - Pazila sam. Bila sam bezbedna.
Šta si radila tamo gore, Ip? - Ne znam. - Šta si tražila? - Ništa.
Zašto si onda išla tamo gore? - Ne znam. - Zašto ne znaš?
Prestani da istražuješ!
Strah nas održava u životu, Ip!
Uvek se plaši!
Koja je svrha svega ovoga?
Šta reče? - Zašto smo ovde?
Zašto ovo radimo?
Niko nije rekao da je preživljavanje zabavno.
Ništa nije zabavno.
Da li bi sišla dole? Grag? - Ip? Da!
Skloni se! - Da! Pokušavam da... - Beži!
Ne shvatam zašto joj treba sopstveni kutak? To je sve. O tome se radi.
Pokušava da reši emocionalne probleme. Treba joj prostor.
Kakve probleme? Koliko će to trajati?
Stvarno? Već me ne sluša.
Vidiš? Sluša te.
Ako želi da preživi mora da poštuje naša pravila.
Šta kažeš na priču? Ip ih voli. - To je dobra ideja.
Šta kažeš na priču, a? - Da, ispričaj nam priču.
U redu. Mogu li to da pozajmim? Hvala.
Ip! Tvoja omiljena.
Ne igram se time već nekoliko godina.
Večeras ćemo čuti priču o medvedici Krispi.
Davno, ova mala medvedica bila je živa.
Bila je živa jer je slušala svog oca
i živela je svoj život u monotoniji, mraku i strahu.
Bila je srećna.
Ali Krispi je imala jedan užasan problem.
Bila je ispunjena...
radoznalošću.
Grag. - Da, da.
Jednog dana dok je bila u drvetu,
radoznala mala medvedica je odlučila da se popne na vrh.
Šta? - I čim se popela na vrh, videla je nešto novo i...
Umrla je! - Tek tako?
Da! Poslednji trenuci užasa još su joj zamrznuti na licu.
Isti kraj svakog dana.
Shvatam, tata. Nikada neću uraditi ništa novo i drugačije.
Tako treba, Tank. - Svi naoštrite zube
i na gomilu.
Treba mi vazduh... - Ti pričaš.
Ja sam osoba, poput tebe.
Tako nekako... poput tebe.
Dosta, dosta. Hej, da li bi mogla da ne...
To golica. Hej!
Tišina! Ne bi trebalo da budem napolju!
Ip je nestala. - Šta? Grag.
Ostani u pećini!
Stvarno si jaka.
Ne, moje je. - Hej, molim te...
Umire... - Ja sam ga uhvatila. - Mogu ga popraviti. Molim te.
Molim te. Mrzim mrak.
Hajde, hajde...
Radi ono što mu kažeš?
Da, tako nekako.
Sunce? - Ne, ne. Vatra.
Ćao, Vatro. - Nije živo.
Ali rekao si da umire.
Izvini. - Dolazi tamo odakle si ti?
Ne, ja sam je stvorio. - Stvori i za mene!
Dobro. Ne izlazi iz mene. - Stvori.
Stvori. Stvori je!
Ovo radiš često!
Jesi li mrtav? Mogu li dobiti tvoju vatru ako si mrtav?
Hladne su! Misliš? Školjke za slušanje, aktiviraj.
Slažem se. Tigar devojko, moramo da idemo.
Čak te ni ne poznajem.
Zovem se Momak. - Momak?
A ovo je Kaiš. Kuvar, sagovornik, navigator.
Takođe čini da mi pantalone budu gore.
Šta su to pantalone gore? - Ko si ti?
Ip. - Da ti razjasnim. Svet dolazi do svog kraja.
Šta? - Ja to zovem... "Kraj".
Odakle znaš? - Video sam. Ovako će biti.
Prvo će se tlo tresti i onda će se otvoriti.
Sve će upasti unutra.
Vatra, lava. Ne želim da zvučim suviše dramatično, ali...
Veruj mi, sve na čemu stojimo, sve ovo ovde, nestaće.
Moramo da se popnemo na uzvišicu. Znam za planinu,
u onom pravcu. To nam je jedina šansa.
Pođi sa mnom.
Ne mogu. - Dobro.
Evo.
Ako preživiš, pozovi me.
Hvala.
Alo?
Hej!
Tata. - Da li si povređena? Šta te je otelo?
Ništa. Sama sam otišla.
Ti... šta? - Tata, da ti objasnim.
Nikada mi ne dozvoljavaš da pričam.
Kažnjena si.
Ip! - Mama.
Grag, šta se desilo?
Znaš, sada sam toliko besan, da ne mogu da pričam sa njom.
Ip? - Nikada nećeš poverovati.
Našla sam nešto novo.
Novo? - Novo je veliki problem.
Stanite. - Ip, ostani unutar zaštitnog porodičnog kruga.
Nije bilo loše. - Novo je uvek loše.
Ne, on je bio fin. - Šta? Molim? On?
Mislila sam da je bradavičasti vepar,
ali onda se pretvorio u dečaka.
Čudno. Obično je obrnuto.
Ip ima dečka vepra! Ip ima dečka...
Bio je dečak. Gledajte, važi? Pozvaću ga.
Šta to nije u redu sa tobom?
To je bilo opasno. - Bilo je divno.
Hoćeš da vidiš šta je opasno? Evo.
Moj nos. - Ip. Dosta!
Idemo nazad u pećinu i ostaćeš tamo dok ne budeš imala više godina od...
nje. - Šta?
Ne možeš da me držiš unutra zauvek!
Rekao je da će se ovo dogoditi.
U pećinu!
Idite!
Pazite se!
Stanite!
Da li su svi dobro? - Da.
Grag, pećina... Nema je više.
Ne...
Stvarno treba da vidite ovo.
Treba da idemo tamo. - Ne, ne.
Niko nigde ne ide.
Šta je još rekao onaj dečko?
Hajde, bako! - Hajde! Hajde!
Jedan, dva, tri, četiri, pet...
Šest.
Gde smo? - Ne znam. Nisam siguran.
Dole. Na nižem mestu.
Jedna stvar je sigurna, ne možemo da se vratimo tamo odakle smo došli.
Sendi, šta je?
Ne, ne. Stani. Vrati se, Sendi.
Ne smemo ostati ovako na otvorenom.
Treba nam pećina.
Gazite tamo gde ja gazim.
Budite tihi.
Nadajmo se da još ništa veliko ne zna da smo ovde.
Stanite! U redu.
Stanite!
U redu. Stanite.
Tata, da budemo načisto, da li tražimo identičnu pećinu?
Dobro. Da ja... Dajem sugestiju. Da ja biram pećinu,
izabrao bih manju.
Stanite!
Tata! - Ja ću se pobrinuti za ovo.
Tako je, tata! Sredi ih! Sada ih imaš pravo...
Čoveče, baš su... - Obožavam ovo.
Tata, ukapirao sam. Prestani da im natrčavaš na pesnice.
Grag, kada završiš, treba da krenemo.
Tako je! Ne možete me pobediti!
Penjite se! Penjite se!
Mrdaj!
Pećina! Trčite! Trčite!
Hajde! Požurite! Idemo! Hajde!
Pogledajte! Ova pećina ima jezik! Sjajno!
U redu. To su, jedan, dva, tri, četiri, pet...
Šest. - I sedam, ako brojimo zdepastu smrtonosnu mačku.
Plaši se mraka.
Samo malo, mi se plašimo mraka.
Zaštitni krug.
Ip!
Pećinci! - Pećinci?
Pećinski ljudi. Povuci se! Praktično su životinje.
Vidiš njihova koščata, spuštena čela? - Da.
Ogromne primitivne zube? - Da.
Prekomerne dlake na telu?
O, ova čak ima i rep. - Da.
Zatvori oči. Moraću da im oduzmem živote.
Ne! Nije neophodno! Oni su moja porodica.
Šta?
Sunce je u njegovim rukama. - Ne... To je vatra.
Odakle mu? - Stvorio ju je.
Stvori malo i za mene! - Ne izlazi iz njega.
Stvori! Stvori!
Znaš, ti si poput svoje ćerke!
Sjajno, sada je slomljen.
Beba sunce... - Nemoj! Povuci se! Ne znamo šta hoće.
Sada ćemo svi da sednemo ovde i da čekamo da se sunce vrati.
Sutra ćemo pronaći novu pećinu,
i pretvaraćemo se da se današnji dan nikada nije desio.
Zar to nije zabavno, Ip?
Ip! Ne pipaj ga! Ko zna gde je bio.
Tata, Sendi povređuje vatru!
Sendi, nemoj! Vatra nije igračka.
Kakav mali slatkiš. - Ne pipaj ga!
Ne, ne... Čekaj!
Sviđam mu se! Hej, grize me!
Tank, pokušaj da se sakriješ u visokoj, suvoj travi.
Molim te, prestani! Imam samo devet godina. Grize me.
Još vatrenih bebica!
Ćao. - Tvoj tata pokušava da me ubije?
Da. Ali ja mu neću dozvoliti.
Drži se, sine, vrati se!
Nemoj, prestani! Pusti me!
Izlazite!
Navalite, bebice!
Nemoj, prestani da me diraš!
Umri!
Pobedila sam!
Nisu tako strašni, onda kada ih upoznaš.
Ko ste vi? - Pardon. Krudovi.
A ko si ti?
Momak. - Ćao, Momče.
Izgleda magično.
Miriše na hranu.
Nemojte, ne jedite. To je novo.
Još smo živi!
Hajde, jedite!
Gde je Momak?
Ideš negde? - Planina. Uzvišica. Kraj sveta. Sećaš se?
To se već desilo. Uništilo nam je pećinu.
Ne. To je bio samo početak kraja. Kraj kraja tek sledi.
Ip, spusti ga.
Ne možemo da ga pustimo.
Šta ako ne nađemo pećinu pre zalaska sunca?
Šta ako nam za to treba nekoliko dana?
Šta ako se ptice vrate?
Treba nam njegova vatra, glupko!
Dobro. Ostaćeš sa nama dok ne nađemo pećinu.
Šta? Neću da budem deo ovoga.
Ostanite ovde ako hoćete, ali mene pustite.
Imam san, misiju. Razlog da živim.
Ne više.
Imam ideju. Hajde da odemo na tu Planinu.
Predaleko je. - Tata je stvarno odlučan da nađe pećinu.
Na toj planini postoje pećine.
Da li si bio tamo?
To je planina. Planine su sigurne, i imaju pećine...
Vodu, batine.
Mama, da li si čula? Mogu da imam svoju batinu.
Da. Batine i pećine. Pećine i batine. Lude batine. Idemo!
Umukni!
Ta stvar je čudna.
Ne, ne, Sendi.
To je samo kaiš.
Odlučio sam. Idemo na tu Planinu.
Ne pitajte me zašto. Predosećaj.
Izgleda mi ispravno. - Šta znam, Grag...
Nikada nismo toliko daleko hodali.
Ne verujem da moja stopala mogu izdržati to.
A ja neću da dovoljno poživim da stignem tamo.
Idemo.
Daj bre. Samo razmislite.
Cela porodica skupa na dugom, sporom putovanju kroz prirodu?
Danima i noćima, samo mi?
Pričaćemo priče, smejaćemo se.
Zbližićemo se kao porodica.
Sklonite je! - Ako nisi spreman da je izazivaš, onda je ne gledaj u oko!
Mogla li bi da držiš svoje džinovske ruke na svojoj strani staze?
Nije li ovo zabavno? Krećemo na naše prvo zajedničko putovanje.
Prestani da se guraš, ili ću ti iščupati jezik!
Hoćete li da se vratimo? Je li?
Jer ću da povedem ovu porodicu nazad toliko brzo!
Tata, moram da piškim! - Daj bre, možeš da izdržiš.
Mislim da ne mogu. - Sendi, izvadi to iz usta.
Tata, još mi se piški. - Dobro.
Idi iza onih čvornovatih stvari i neka bude brzo!
Nešto me je ujelo! - Ne krivim ga!
Tata, mogu li da sam ja na redu da ga nosim? - Ne.
Šta kažeš sada? - Ne! - Sada? - Ne!
Sada? - Mogu ja ovako ceo dan!
Ne, ne, ne i opet ne!
Neću da umrem praznog stomaka.
Grag, svi smo prilično umorni!
Ješćemo kada stignemo tamo. - Predugo traje!
Malo ću da čalabrcnem.
Nemoj! Poseći će te. To nije hrana. On je ljubimac.
Moj ljubimac. - Šta je to ljubimac? - Životinja koja se ne jede.
Mi to zovemo deca.
Nijedan čovek ne treba da ima ljubimca. Čudno je i pogrešno.
To je... hrana! - Ne, nemojte, molim vas!
Ne to. To!
Hrana rešava sve! Pokaži mi svoje lice lovca!
Ti ne! Još si kažnjena.
Hajde, Tank.
Stopala me bole.
Izgledaš napeto. - Nisam napeta.
Ljuta devojka želi da radi ono što radi.
Nisam bio spreman.
Drži se, Tank, stižem.
Zašto ovo radiš?
Šta to oni rade? - Love.
Beži od mene!
Ne, ozbiljno, šta to rade?
Imaš puno jaja, samo napravi drugo.
Samo ti likuj!
Evo. Ko će škorpiona?
Šta se desilo jajetu i ptici?
Znate, pobegli su nam. Ali,
kada me je ptica nagazila i zakucala me u zemlju,
škorpion me je ščepao, i znate, jedno je vodilo ka drugome
i evo nas, jedemo ga.
Svi srećni. - Nije dovoljno!
Nije dovoljno! Hoću još! Treba mi još! - Pogledajte to.
Neće mene da pojede, zar ne?
Ti si previše mršav. Ako bi nekoga pojela, to bi bio...
Mama! Ukočila je vilicu!
Dajte štap! Dajte štap!
Beži od mene! Ti si bolesno staro čudovište!
Požuri! Stavi joj štap u usta!
Drži je čvrsto! Upotrebi kamen!
Aga, da li bi joj udarila noge?
Zašto se kotrljaš? - Samo hoću nešto da pojedem.
Dobio si bubu za večeru. Mnogo buba!
Molim te! Dozvoliću ti da mi pomogneš da lovimo.
Stvarno? - Ne čekajte me!
Svuda su po meni. Ispričajte moju priču.
U redu. - Kako ovo zoveš?
Zamka. - Šta ona radi?
Pa...
Koliko dugo si bio sam?
Šta ćemo da radimo?
Kako glumiš?
Dobra si u ovome.
Izvini. U redu je. - Izvini ti.
To je moja ruka. - Dobro, pomeram je...
Nije stala u tvoju zamku. - Primetio sam!
Gde je Ip?
Sjajna je.
Ip! - Tata, nemoj!
Ovo je lavina ukusa!
Izgleda da nećemo imati ni ostatke.
Šta su ostaci?
Znaš, kada imaš puno hrane, imaš i ostatke.
Nikada nemamo toliko mnogo hrane.
Grag, šta kažeš na priču?
To je dobra ideja. Šta kažete na priču?
Da, priča. Ispričaj nam priču!
Nekada davno, postojaše mala tigrica
koja je živela u pećini sa svojom porodicom.
Imali su puno pravila. Ali važno i prosto pravilo je bilo
da nikada ne napuštaju pećinu noću.
Vrata su bila toliko teška, pomislili biste da je to lako da se upamti.
Tako je lako da se upamti. - Znam.
Ali dok su svi ostali spavali,
izašla je bez obzira na to. - Ne! - Da!
Kada je to uradila, pećina je uništena
i svi su morali da pođu na ovo usrano putovanje
sa nekim čudakom koga su upoznali,
i umrli su!
Kraj!
Nisam to očekivao.
Moje priče se nikada ne završavaju tako.
To! Dve priče za jednu noć!
U redu. Ali neće biti dobro kao Gragova.
Nekada davno postojaše divna tigrica.
Živela je u pećini sa svojom porodicom.
Otac i majka su joj rekli: "Možeš da ideš gde god hoćeš,
ali nikada blizu litice jer bi mogla da padneš."
I umreš. Dobra priča.
Kada niko nije gledao, otišla je blizu litice,
što se više približavala ivici,
mogla je više da čuje, više da vidi, više da oseti.
Konačno, stajala je na samoj ivici,
i videla je svetlo. Nagnula se da ga dotakne,
I okliznula se! - I pala je.
I poletela je!
Gde je odletela?
U "Sutrašnjicu". - "Sutrašnjicu"?
Na mesto sa više sunca na nebu nego što možete da izbrojite.
Bilo bi tako svetlo. - Mesto koje nije kao danas ili juče.
Mesto gde su stvari bolje.
"Sutrašnjica" nije mesto. To je... To je...
Ne može da se vidi. - Da, jeste. Ja sam ga video.
Tamo idem.
Zatvorićemo oči i spavaćemo.
Kada se probudimo pronaći ćemo mesto sa onim što želimo.
"Sutrašnjicu"? - Pećinu.
To je bilo zamalo. Umalo da se stropoštamo.
Pazio sam. Bili smo dobro. - Moramo da se brže krećemo.
Imate li vi bilo koju drugu brzinu, osim "tumaranja"?
Ovog trena ću prihvatiti i "geganje". - Imaš minut?
Kako je tigrica letela? - Samo sarađujem kada sam van balvana.
Na taj način sam zabavan. - Prepusti to meni.
Hej, Tank, imaš pauka na licu.
On beži!
Ne stajte na ono čudno šiljato kamenje!
Misliš na ovo kamenje?
Ne stajte na ovo kamenje! - Skloni se, devojčice.
Alo? Niko ne sluša! Ne hodajte po njima!
Odmah se vraćaj!
Ode naša šansa za preživljavanjem!
I naš balvan.
Dobro!
Skakanje ne pomaže. Samo nakratko, ali ne bude bolje.
Ne hodajte na rukama. Ruke uopšte ne pomažu!
Mogu vam pomoći, ali moramo napraviti neke promene.
Putovanje u balvanu je prošlost. Pusti balvan.
Sada ga odgurni.
Dalje.
Stvarno? - U redu, pametni Momče.
Šta sada?
Dobre ribice, dobre ribice.
U redu. Sada možeš da pogledaš.
Obožavam ih! Ali gde su mi stopala? - Još su tu.
Dobro.
Stvarno si teška. - Stvarno?
Hvala ti.
Hej, bre!
Ustala je. Dobro smo. Ja sam dobro.
Sjajne su cipele. Odakle ti dolaze takve ideje?
Ja ga zovem "mozak".
Prilično sam siguran da odatle dolaze ideje.
Tata, ja nemam "mozak".
Dobro nam je išlo i bez "mozgova" dosad.
Pećinskim ljudima nije potreban "mozak".
Imamo ovo.
O tome ti pričam. Ideje su za slabiće.
Sada pođimo na tu Planinu!
Obožavam ih. - Dobre ribice, nemojte da mi jedete stopala.
Kako je tigrica letela?
Naskočila je na sunce i odjahala u "Sutrašnjicu".
Ne, ne, ne!
Ćao, tata!
Zbogom, tata.
Videli ste i ranije kišu, zar ne? - Ne izlazimo često.
Ip, izgleda opasno. - Tata,
to kažeš za sve.
Budi oprezna. - Stvarno? Dobro.
Ne, ne, ne! Nije to lepo!
Onda medved reče:"Tvoja pećina?
Ovde odlažem kosti još od prošle nedelje."
Smešna priča. - Nije to priča, to je šala.
Šta je to šala? - Znate, nešto što izmišljate
da vas nasmeje.
Evo jedna za tebe. - Hvala. - Jedna za tebe, a ova je za tebe.
U redu. Dosta.
Ne kapiram zašto deci treba školjka? - Ako neko upadne u nevolju,
možemo pozvati jedni druge. - Kažeš da treba da se razdvojimo?
Možemo da isprobamo više puteva odjednom.
Tako ćemo najbrže proći. - Krudovi se drže zajedno.
Tvoj način nije bezbedan. - Mogu oni to.
Možemo mi to, tata. - Ne, ne, ne, ne!
Moj posao je da vas zaštitim, ja sam još glavni
i mi se nećemo razdvajati.
Osim vas dvoje. I to je konačno!
Alo? Alo? Da li su svi dobro?
Dobro smo, Grag. - Tata, malo šizim.
Samo mi reci šta da radim. Šta da radim sada?
Ostani gde si! Pronaći ću te! - Ne! Previše je sporo!
Svi neka krenu napred, i izaći ćemo.
Tata?
Važi. Dobro.
Upamtite. Uvek se plašite.
Možeš ti to!
Biće dobro, biće dobro. Onesvestiću se.
Sendi! Sendi!
Daj mi drugi.
Ispalo ti je ovo.
Pođi sa mnom.
Evo, dečko! Hvataj!
Bako?
Mama?
Grag?
Ja ću otići po njega.
Dobar dečko. Ko je moj dobar dečko?
Da, ti si. Vidi ti njega. Treba ti ime? Hoćeš li ime?
Zvaću te Daglas. Umeš li da izvodiš trikove?
Prevrni se! Hajde, Daglase, prevrni se!
Dobar dečko, Daglase!
Jednom sam bila zaljubljena. Bio je lovac.
Ja sam bila skupljačica. Bio je to priličan skandal.
Hranili smo jedno drugo bobicama. Igrali smo.
Onda ga je moj otac zakovao kamenom, i prodao me je vašem dedi.
Krudovi! Silazite dole!
Grag, dobro su. Momak je sa njima.
O, Momak je sa njima. Dobro.
Hvala ti što si podelila zanimljivu vest u vezi sa Momkom.
Dobro. Idem ja gore.
Zašto nam se ne pridružiš kada ne budeš bio teško zakeralo?
Gomila za spavanje?
Šta kažete na priču, a?
Bilo ko?
Onda je Tork rekao, "Znam, ja sam nacrtao."
Znam da ti je bilo teško da nas povedeš, ali,
proživeli su najbolji dan u svojim životima.
Hvala ti na tome.
Hoću nešto da vam pokažem.
Više sunca na nebu nego što možeš da izbrojiš.
Svako sunce koje prokrstari našim nebom, stane tamo da se odmori.
"Sutrašnjica"! - Tamo ćemo biti bezbedni.
Idem sa Momkom. - Ne, ne moja devojčica.
Pođite sa nama. - Ne mogu bez Graga.
Jedno od nas može. Računajte na mene.
Stvarno, mama?
Grag nema ideju kako da nas zaštiti. U stvari, nema nikakvih ideja.
Ne, to nije tačno. Šta kažeš kada je jednom on...
On... - Priznaj sebi.
Da mu ideja stvarno padne na pamet,
ja bih pretrpela srčani udar i umrla!
Grag? - Tata? - Tata?
On je veliki čovek. Kako može tek tako da nestane.
Ček! Pitajmo onu ružnu ženu da li je ona videla tatu.
Nisam ga videla.
Šta to radiš? - Bio sam budan cele noći.
Sve ove ideje su mi samo nadolazile.
Da li je to zmija? - Kaiš, nov i unapređen!
Čak se i sam steže! - Šta ti je to na glavi?
Zove se očaj. - Zovem je perika (rug) što se rimuje sa Grag.
A ovo... se zove "vožnja", rimuje se sa Grag.
To se ne rimuje. - Odvešće nas na mesta brže od cipela.
Da! Pokušaj da me pratiš!
Kamo sreće da ja imam "vožnju". - Slikanje je stvar prošlosti.
Ovo zovem "fotografija".
Uradi to opet. Mislim da sam trepnuo.
Zovem ih "naočare". - Sunce više ne smeta mojim očima.
Odakle ti sve te sjajne ideje? - Pošto nemam mozak,
dolaze mi iz "stomaka" odozdo i onda se penju u um.
Grag, moramo da nastavimo da se krećemo. - Vidite, imam ideje, misli!
Poput ovoga. Zovem ga "pokretni dom". Zar nije sjajno?
Ovo je "lift". - Mama?
Znam, nije dobro.
Skoro da mi ga je žao.
Ne, nije.
Šta pokušavaš da uradiš, Grag?
Mislio sam da ako imam ideje poput Momka,
možda bi me Ip slušala.
Možda ne bi želela da ode sa Momkom.
O, Grag. O tome se ovde radi?
I takođe sam mislio da će to da ubije tvoju majku, pa...
znaš, dve muve jednim udarcem.
Stigli smo!
Pećina! Svi unutra! Hajde! Požurite! Idemo! Ulazite!
Ne!
Nikakve više pećine, Grag. - Šta?
Naskočićemo na sunce i odjahaćemo u "Sutrašnjicu" sa Momkom.
Ček, ček! Svi ćete to da uradite?
Tank? - Žao mi je, tata.
Moraš da prestaneš da se brineš za sve nas.
Moja dužnost je da brinem, da sledim pravila.
Ta pravila ovde ne prolaze! - Održala su nas u životu!
To nije bilo življenje, to je bilo samo neumiranje. Postoji razlika.
Aga, svi vi, morate da me saslušate!
Bili bismo mrtvi da smo te poslušali!
Sada moramo da sledimo Momka.
Momka? - Momče, trči!
Ovo je besmisleno! Ističe nam vreme!
Sve se raspada, ti si nerazuman i kontraproduktivan.
Velike reči koje me razljućuju!
Samo ti pričaj! - Kontra-mere!
Sećaš se kakav si bio jutros? Promenio si se,
sećaš se? Čovek sa idejama? Moderan čovek?
Ja sam pećinski čovek! - Ne, ne, ne, stani!
Ne! Šta je ovo što te spasava od mojih udaraca?
Katran. - Ne! - Molim te...
Ne, moram da se vratim kod njih! - Moraš da prestaneš...
Prestani da se meškoljiš. - Neću! - Grag, stani!
Niko se iz ovoga ne izvlači. Veruj mi.
Znam to.
Tvoja...? - Porodica.
Da.
Žao mi je.
Bio sam mali kada se to desilo.
Poslednje što su mi roditelji rekli bilo je:
"Ne skrivaj se, živi.
Prati sunce, uspećeš da stigneš u "Sutrašnjicu"."
Pratio si svetlost. Moja kćerka puno liči na tebe.
Ne. Na tebe liči.
Voli te, ali to stalno zaboravlja da ti kaže,
kao što i ti zaboravljaš da joj kažeš.
Valjda, bio sam samo zaokupljen time da ih sve održim u životu.
U redu je, to očevi rade.
Tako je, i ne možemo ih održati u životu odavde.
Treba nam jedna od tvojih ideja.
Hajde, možeš ti to.
Kaišu, aktiviraj Hitan generator ideja!
Imam ideju!
Opa! - Da. Znam. Ali,
daje sve od sebe sa onim što ima. Idemo.
Eno ga.
Kaišu, hoću romansu, dramu, iskrenost.
Impresioniraj me.
Vidi nas! Na nas je red. Počnimo!
Ne približava nam se. Mislim da naša lutka ne izgleda dovoljno uplašeno.
Uplašeno? Pokazaću ti kako!
Daj mi te štapove za glumu!
Drži se!
To! Uspeo si!
Grag! - Tata!
Dobro smo!
Da, dobro smo.
Grag, na tebi je da odlučiš.
Vodi nas u "Sutrašnjicu".
Požurite! Hajde! Možemo da uspemo!
Bio si u pravu! - Eno... Eno ga!
Sunce! Možemo mi to! Možemo da na njemu odjašemo u "Sutrašnjicu"!
Trčite!
Ja... Ne razumem. Sunce je bilo tu! Bilo je tu!
Moramo da se vratimo u pećinu! Požurite!
Požurite! Držite se zajedno! Samo nastavite! Mrdajte!
Držite me za ruku! Tank, hajde! Idemo! Ostanimo zajedno!
Hajde da... Grag, šta nije u redu sa tobom?
Grag, umrećemo ako ostanemo ovde!
Grag, slušaj me! Moramo da se vratimo u onu pećinu.
Nema više mraka. Nema više skrivanja.
Nema više pećina!
Koja je svrha svega ovoga?
Da sledimo svetlost.
Ja se ne mogu promeniti, nemam ideje,
ali imam snagu.
Sada, to vam jedino treba.
Ne! Ne znamo šta je tamo! Možda je ništa. Previše je riskantno!
To je šansa.
Reskiraću.
Znaš, hteo sam da te bacim otkako sam te upoznao.
To je šala, zar ne? - Šta je šala?
Uspeo je!
Uspeo je.
Tank, na tebe je red. - Ti nećeš da dođeš, zar ne?
Kada ti uspeš, i ja ću.
Dobro si postupio.
Tatice.
Bako. - Bez lažne sentimentalnosti. Samo me zafrljači!
Stani! Danas si me iznenadio! Tupko.
Još sam živa!
Vreme je da pođeš. - Ne! Imam mnogo toga da ti kažem.
Moram da dovedem u red mnogo stvari, a nemam vremena. - To mogu ja.
Ovo je prijatno.
Kako ga zoveš? - Mislio sam da ga nazovem "zagrljaj"(hug)
jer se rimuje sa Grag.
Ali... možeš ga prekrstiti ako hoćeš.
Ne, ne, sviđa mi se "zagrljaj".
Volim te.
I ja...
Tata,
plašim se! - Nikad se nemoj plašiti.
Onamo! Vidim ga!
Hej! Uspeo sam!
Povuci se! Povuci se!
U nevolji su. Držite se! Stižem!
Kako da pređem? Moram da razmislim.
Šta bi Momak uradio? Šta bi Momak uradio?
Šta bih ja uradio?
Drži ovo.
Ja... imam...
ideju!
Trči!
Daglase! Hej, znam ga!
Držite se!
Ovde nije bezbedno.
Razgovaraću sa njom.
Nisam imala prilike da mu kažem.
Ip, da je tvoj otac ovde, rekao bi ti...
Sklanjajte se sa puta!
Zvučiš isto kao on.
Sklanjajte se sa puta!
Tatice! - Uspeo je!
Jaše sunce...
ali ne baš dobro! - Sklanjajte se!
Grag!
Gde je opasnost? Ko je duvao u školjku?
I ja tebe volim!
Jedan, dva, tri, četiri,
pet, šest i...
sedam.
I pola.
I osam.
Devet... - Daglase! Tata, spasio si ga!
Dečko mora da ima ljubimca.
Čini se da volim mačke.
Ne!
Stvarno treba da vidite ovo.
Treba da odemo tamo.
To! Sklonite se!
Ovo sam ja. Zovem se Ip.
A ovo je moja porodica, Krudovi.
Ako niste ukapirali po preplanuloj koži i ljubimcima,
nismo više pećinski ljudi.
Odradimo to opet. Mislim da sam trepnuo.
Naš svet je još prilično okrutan i negostoljubiv.
Ali sada znamo da će Krudovi preživeti,
jer smo promenili pravila. Ona koja su nas držala u mraku.
I zato što nas je tata naučio da se svako može promeniti.
Pusti bebu!
Pa, donekle...
Odsad pa nadalje, ostaćemo ovde,
odakle možemo da pratimo svetlo.
Preveo: Bambula