Hilario.
Isä.
Sotero. Hyvä ystäväni.
Mitä kuuluu?
Onko jotain juotavaa?
Tällaiseen kylään on mukava tulla.
Santos.
Maailmassa on niin paljon levottomuutta ja muutoksia.
Ihmiset eivät enää tyydy asemaansa.
Naisten muotikin on häpeämätöntä.
Sikari.
Uskonto on loattu.
Todellinen uskonto on unohdettu.
Viime kuussa olimme San Juanissa - se on rikas kaupunki. Istu alas.
Rikas kaupunki, jumalan siunaama.
Iso kirkko.
Iso. Ei niin kuin teidän, jossa pappi käy vain kahdesti vuodessa.
Arvaa löytyikö kultaisia kynttelikköjä ja täysi kolehtilipas?
Arvaa mitä löysimme?
Pronssisia kynttelikköjä ja melkein tyhjän lippaan.
Mutta otimme sen kuitenkin.
Tiedän että otimme sen kuitenkin.
Yritän osoittaa, miten vähän uskonto merkitsee nykyihmiselle.
Sen näen itsekin.
Et näe.
Entä jos joutuisit kantamaan minun kuormani?
Varustamaan ruokaa kuten hyvä isä, ruokkimaan nälkäisiä miehiä.
Ostamaan pyssyt ja patruunat.
Tiedätkö mitä kaikki se maksaa? Tä? Tä?
Et.
Tuottoisat metsästyspäivät ovat ohi.
Aikoinaan oli hevosia, karjaa, kultaa, hedelmiä puissa. Ei enää.
Nyt saa pelätä oman päänsä puolesta, rurales kannoilla.
Tulen takaisin.
Riittää!
Otamme loput myöhemmin.
Rakastan tätä kylää.
- Tiedän että teillä on ongelmia... - Murhamies. Varas.
Rafael.
Ääliö.
Keskustellaan lisää seuraavalla kerralla.
Kuuntelen aina mielelläni ystäväni Soteron mielipiteitä.
Ehkä sitten kun tulemme takaisin?
Adios!
Auttakaa minua kantamaan hänet.
Jos hän varastaa taas satomme,
voisimme saman tien lopettaa itse itsemme.
Lähdetään laaksosta. Niin meidän täytyy tehdä.
- Asua jossain muuallako? - Entä talomme ja viljelyksemme?
Voisimme kätkeä ruokaa.
Calveraltako? Hän ei koskaan ota kaikkea.
- Hän aina jättää vähän. - Se on sentään jotain.
Voisimme pyytää häntä jättämään enemmän.
Ei. Hän suuttuisi tosissaan. Emme voi tehdä mitään.
Täytyy meidän jotain tehdä.
Kuten Rafaelko? Käytä järkeäsi.
Raadamme pelloilla ja vatsamme kurnivat nälästä.
- Meidän on tehtävä jotain. - Meidän on tehtävä jotain.
Mutta mitä?
En tiedä.
Kysytään vanhukselta.
Hän tietää.
Taistelkaa.
Teidän täytyy taistella. Taistelkaa.
Macheteilla ja paljain käsinkö pyssyjä vastaan?
- Ostakaa pyssyjä. - Mistä?
Menkää rajalle. Siellä on paljon pyssyjä.
Mutta mistä saamme rahaa?
Myykää tämä.
Ja kaikki muu minkä saatte kasaan.
Vaikka meillä olisikin pyssyjä,
me osaamme kyntää ja kylvää, emme tappaa.
Opetelkaa.
Tai kuolkaa.
Hei. Olen odottanut teitä.
Teitte hienoa työtä.
- Hautajaisia ei pidetä. - Mitä?
Hauta on kaivettu ja ruumis on valmiina,
- mutta hautajaisia ei pidetä. - Enkö maksanut teille tarpeeksi?
Kysymys ei ole rahasta. 20 taalasta hautaisin kenet vain riemumielin.
Mutta hautajaisia ei pidetä.
Uskomatonta.
Me haluamme ruumiin hautaan. Jos se puhuisi, sekin haluaisi hautaan.
- Asia ei voisi olla selvempi. - Toimitte kristillisesti, mutta...
Kuulkaa. En minä tässä kehuja kalastele.
Olen kauppamatkustaja, naisten korsetteja.
Yhtäkkiä kadulla mies kaatui eteeni kuolleena.
Kaksi tuntia hänen ylitseen harpottiin, eikä kukaan auttanut.
Teen vain, minkä kunnon kansalainen tekisi.
- Kuule, Henry... - Ei. Tämä mies on haudattava.
- Pian. Ruumis alkaa pian haista. - Tiedän. Auttaisin jos voisin, mutta
- tässä kaupungissa on vastustajia. - Vastustajia? Mitä tarkoitatte?
- Heistä ruumista ei voi haudata sinne. - Mitä? Boot Hilliinkö?
Siellä ei ole kuin murhamiehiä, lurjuksia ja kapakkakundeja.
Mitä he joskus lienevät olleen, he eivät ole enää.
He sattuvat olemaan valkoihoisia.
Ja Sam...
Sam oli intiaani.
No hitto.
En tiennytkään, että kuoleminen ei riitä paikkaan Boot Hillissä.
- Miten kauan tätä on jatkunut? - Siitä asti kun kaupunki sivistyi.
Ei se minun syytäni ole. En pidä siitä. En todella.
Olen aina kohdellut kaikkia tulevina asiakkaina.
- Laitetaan siis kärryt liikkeelle. - Ajurini on lopettanut.
- Onko hänkin ennakkoluuloinen? - Pelkää henkensä puolesta.
- Hankkikaa joku toinen. - Kukaan ei halua ajaa sitä.
Hemmetti. Jos kysymys on vain ajurista, minä ajan.
Saanko lainata haulikkoa?
Kaikin mokomin.
Hei. Odottakaa. Vankkurit maksoivat 840 taalaa. Ne ovat ainoat seudulla.
- En anna kenenkään ammuskella niitä. - Minä maksan vahingot.
- Tämä on nähtävä. - Niin on.
En ole ennen käsitellyt haulikkoa ruumisvaunuissa.
Matkaan.
- Oletko uusi täällä? - Jep.
- Mistä olet kotoisin? - Dodgesta. Entä sinä?
Tombstonesta. Tapahtuuko siellä koskaan mitään?
- Entä Tombstonessa? - Sama juttu. Rauhallista.
- Sama joka paikassa. - Inkkarin ystävät.
Ota iisisti. Rauhoitu.
- Pääsemme perille. - Se ei minua huolestutakaan.
Vaan perillä pysyminen.
Meitä lähestytään takaa vasemmalta.
Ei lähestytä.
Toisen kerroksen ikkuna. Verho liikkuu.
Vaikea nähdä. Odotan että joku ilmestyy ikkunaan.
- Osuiko sinuun? - Ei.
Mutta läheltä piti.
Pojat, kääntäkää vankkurit niin säästytte vaikeuksilta.
Kohta.
Vastaanottokomitea on valmiina.
Pysähtykää.
Pysähtykää heti paikalla.
Mikä hätänä?
Jos käännätte vankkurit pääsette alas mäkeä.
Tarvitsen kuusi miestä.
Minä tarjoan seuraavan kierroksen.
Haluan tarjota sinulle ryypyn. Ja ystävällesi.
Kiitos.
Mistä olet kotoisin?
Vai niin. Mihin olet menossa?
- Kiitos ilmaisesta esityksestä. - Ei kestä kiittää.
Voi veljet mikä esitys. Muistan sen vielä satavuotiaana.
- Henry, postivaunut ovat lähdössä. - Selvä, selvä.
Flora ei usko tätä, kun kerron hänelle.
Henry. Postivaunut. Tule jo.
Pitäkää loput.
- Mihin olet menossa? - Ajaudun pikkuhiljaa kohti etelää.
Entä sinä?
Vain ajaudun.
- Löytyykö täältä mitään? - Jep.
Sekatavarakaupan myyjä ja kapakan ovimies, jos kiinnostaa.
Vai niin.
Nähdään.
Mikä nimesi on?
Vin.
- Entä sinun? - Chris.
Niin?
Meistä teihin voi luottaa.
- Kiitos. - Haluamme että autatte meitä.
- Seudulla on Calvera-niminen mies. - Varas. Murhamies.
Hänen miehensä varastavat ruokamme ja jättävät meidät nälkiintymään.
- Eikä siinä kaikki, naisemme... - Hetkinen. Pieni hetki.
- Jos etsitte suojelua, kysykää ruralesilta. - Olemme kysyneet. Kahdesti.
Mutta heiltä ei riitä miehiä vartioimaan pikkukylää loputtomiin.
Joten he lähtivät.
Heidän lähdettyään Calvera on tullut takaisin joka vuosi.
Ja tulee edelleenkin, kunnes joku pysäyttää hänet.
Istukaa.
- Tarvitsemme apua. - Meidän on ostettava pyssyjä.
Emme tiedä niistä mitään.
Voitteko ostaa niitä meille?
Pyssyt ovat kalliita ja niitä on vaikea saada.
- Miksi ette palkkaa miehiä? - Miehiäkö?
Pyssymiehiä. Se on nykyään halvempaa kuin pyssyjen osto.
- Tuletteko te? - Se olisi suuri siunaus.
- Siunaukset eivät tule ilmaiseksi. - Ei, ei. Tarjoamme teille enemmän.
- Ruokimme teidät joka päivä. - Ja meillä on tämä.
Mikä se on?
Voimme myydä tämän ja saada kultaa.
Ja kaiken muun minkä omistamme.
Kaiken, mikä on jonkin arvoista.
Minulle on tarjottu paljon, mutta ei koskaan kaikkea.
Onko se tarpeeksi?
Jos saisimme rosvot karkoitettua,
elämä kylässämme olisi elämisen arvoista.
Itse vielä kestäisimme tätä,
mutta lapset eivät, koska heillä on nälkä.
Tiedättekö, miten vaikeasta tehtävästä on kysymys?
Mekin taistelemme. Jokainen meistä.
Kun Calvera tulee, kirkonkellot soivat.
Taistelemme asein, jos niitä on.
Jos ei, käytämme macheteja, kirveitä, keppejä, mitä vain.
Jos aloitatte,
teidän on oltava valmiita taistelemaan kuolemaan asti.
Kunnes taistelun syytä ei enää ole.
- Ymmärrämme. - Olemme harkinneet asiaa.
Ovatko kaikki kyläläiset samaa mieltä?
Ovat.
- Katsotaan mitä voin tehdä. - Gracias. Tiedättekö...
Hei, hetkinen. En luvannut tulla itse.
Laitan viestin eteenpäin, että etsitte miehiä.
Niitä löytyy täältä helposti. Kaikilla on pyssy.
Aivan kuten kaikilla on housut jalassa. Se on itsestään selvää.
Mutta osaavia miehiä? Se onkin jo vaikeampaa.
Mistä tietää, että he ovat osaavia?
Siihen on keinoja.
Sisään.
Kuulin, että etsit miehiä.
Pitää paikkansa. Miehiä, joilta sujuu aseen käyttö.
- Minulta sujuu. - Oletko nopea?
- Testaa minua. - Niin aionkin. Tule lähemmäs.
Pidä käsiä näin.
Nyt taputa käsiäsi.
Nopeammin.
Ja nyt niin nopeasti kuin pystyt.
Nyt yrität itse.
Hyvin nuori ja... hyvin ylpeä.
Hautausmaat ovat täynnä poikia, jotka olivat nuoria ja ylpeitä.
Sisään.
- Ei temppuja, Chris. - Harry. Mukava nähdä taas.
- Chris. - Mitä teet tässä lävessä?
- Kuulin, että on tarjolla töitä. - Ei noin kokeneelle miehelle.
Taala on aina taala.
Työ tehdään ruokapalkalla.
Yösija ja ateriat. Kuusi viikkoa maanviljelijöiden turvana.
Vanha kettu. Puheistasi ei aina saa selvää, mutta tunnut tietävän asiat.
Voi veljet, Harry.
Teidän luvallanne.
No niin. Se on virallinen selitys. Mikä on todellinen syy?
- Vain se minkä kerroin sinulle. - Kultaa? Karjaa? Rahaa?
- Vain se, minkä kerroin. - Ei haittaa. Kerro sitten kun voit.
Harry, älä ymmärrä minua väärin.
Sanoin ettei se haittaa. Tulen mukaan.
Senkin vintiö.
Vedonlyönti alkaa.
Viisi.
Kahdeksan.
Taas kahdeksan. 10 pistettä.
Maajussi, joka käveli sisään pillihousut jalassa.
- Haluan tarjota hänelle ryypyn. - Selvä.
Vįlgame Dios. Siinä on yksi. Katsokaa arpia hänen kasvoissaan.
Haluamme miehen, joka antoi hänelle arvet.
Hei, opit nopeasti.
Seuraava heitto.
Tappio.
Seuraava.
Tuo mies tuolla haluaa tarjota teille ryypyn.
- Vin. - Terve.
- Haluaisin tarjota sinulle ryypyn. - Viskiä.
Onko sinulla suunnitelmia?
Jep. Aion mennä töihin ruokakauppaan.
Joku sanoi, että minusta tulee ensiluokan myyjä.
Siis ensiluokan.
Jos se on mitä haluat...
Kuulin yhden kylän suojelusta, mutta palkka ei ole tiedossa.
20 taalaa.
- Viikossako? - Kuudessa viikossa: Koko työstä.
Sehän on naurettavaa.
- Oletko itse löytänyt mitään? - Jep.
Yhden pikkukylän suojelua.
Heidän kylänsä.
Onko palkka 20 dollaria?
Etsitään sopivia miehiä.
- Ei sillä saisi edes ammuksia. - Kylämme on köyhä.
Ymmärrämme. Saatte enemmän jossain ruokakaupassa,
ja se on hyvää, turvattua työtä.
Jep.
Kuinka monta olette löytäneet?
Etsimme O'Reilly-nimistä miestä.
En tiedä nimeä, mutta joku pilkkoo pihalla aamiaisensa maksuksi puita.
Huomenta.
Olen Harry Luckin ystävä.
Hän sanoo, että olet rahapulassa.
Ei, teen tätä, koska olen erikoinen miljonääri!
Olisi töitä kuudelle yhden kylän vahteina rajan toisella puolella.
Miten vahva vastapuoli on?
Kolmekymmentä aseistettua miestä.
Ihailen kykyänne uhmata vaaraa.
Harry sanoi, että olet kohdannut tiukempaakin vastustusta.
Sain siitä keikasta 600 taalaa.
Hän sanoi, että selvitit Salinasin tilanteenkin.
Minulle maksettiin siitä 800 taalaa.
- Olet kallis. - Jep...
Aivan niin, olen kallis.
Tarjous on edelleen 20 dollaria.
Kaksikymppiäkö?
Se kuulostaa tällä hetkellä paljolta.
- Mistä saan sinut käsiini? - Täältä.
- Sanon yhä, ettei hän pysty. - Ja minä, että pystyy.
- Jos niin väittää, hän valehtelee. - Hiljempaa. Hän voi kuulla.
Se ei kiinnosta minua tippaakaan.
Lyön kahden kuukauden palkasta vetoa, että se on valhe.
- Minua et saa veikkaamaan. - Etkä minua.
Kerroin vain mitä hän sanoi, ja uskon häntä.
- Yksi meistä on ääliö. - Ei ole vaikea arvata kuka.
Britt. Britt, herää.
Puhun sinulle. Katso minuun.
Filene kertoi minulle, mitä sanoit. Minusta olet väärässä. Miten vastaat?
Mikä hätänä? Pelkäätkö sanoa, että olen väärässä?
Anna merkki.
Katso, minä voitin.
Eikö niin?
Eikö?
- Filene, eikö niin? - En tiedä. Se oli lähellä.
Lähelläkö? Teillä kaikilla on silmät. Näitte mitä tapahtui. Minä voitin.
Sano heille. Minä voitin, enkö vaan?
Sinä hävisit.
Olet valehtelija.
Sanoin, että olet valehtelija.
Sanoin, että olet pelkuri ja valehtelija.
Ylös siitä. Nyt otellaan todesta.
Ylös siitä.
Ylös jo siitä.
Hitto, tekisi mieli ampua sinut siihen paikkaan.
- Anna merkki. - En rupea tähän.
- Anna merkki. - Lopeta, Wallace. Unohda se.
Mene pois.
Anna merkki.
- Britt. - Chris.
Saanko puhua kanssasi?
Onnistiko?
Löysin miehen, joka olisi ollut sopiva.
Parempaa pyssyn tai veitsen käyttäjää ei löydy. Mutta häntä ei kiinnostanut.
Oliko syynä raha? Eikö palkka riittänyt?
Hän ei välitä rahasta.
Onko tällä alalla joku, joka ei välitä rahasta?
Eivät kaikki tällä alalla ole saman- laisia. Jotkut piittaavat vain rahasta.
Joitakin jostain syystä kiinnostaa vain vaara.
Ja kilpailu.
Jos hän on paras veitsen ja pyssyn käyttäjä, ketä vastaan hän kilpailee?
Itseään.
Sinä.
- Olen etsinyt sinua. - Kuka täältä tulee?
Ei se haittaa.
Hän tietää.
Taputa käsiäsi, hän sanoi.
Taputa käsiäsi niin nähdään, miten nopea olet.
Taputa käsiäsi.
Tulin tänne, koska kunnioitan häntä,
koska olisi kunnia työskennellä hänen kanssaan.
Hän sai minut näyttämään täydelliseltä amatööriltä.
- Hei poika, riittää. - Pysy erossa minusta, jooko?
Katsotaan kuinka nopea sinä olet.
Eikä mitään pelejä? Ei käsien taputusta tai muuta vastaavaa.
Vain pyssyjen vetäisy.
Tule. Tule ja vedä.
- Campesino. Älä viitsi. - Kutsuitko minua campesinoksi?
Pois tieltä, senkin lannanluoja.
Etkö usko, että olen tosissani?
Luuletko, että tämä on vain puhetta?
Hei, ylös siitä.
Kuulitko?
Ylös siitä ottelemaan.
Kuulitko?
Annatko revolverini?
Anteeksi että tämä tapahtui.
Antaa hänen nukkua päänsä selväksi.
Kun hän herää, antakaa hänelle ase takaisin.
Ja antakaa hänelle ryyppy.
Muutin mieleni.
Huoneessanne on joku mies. Sanoi olevansa ystävänne.
Muistatko minut?
Jep.
Tarvitset miehiä Meksikoon.
- Niin tarvitsen. - Kuinka kauaksi?
Neljästä kuudeksi viikoksi.
Sen pitäisi riittää. Paljonko työstä saa?
Luulin, että etsit Johnsonin veljeksiä.
Löysin heidät.
- Paljonko työstä saa? - 20 taalaa. Lähdemme huomenna.
Otan palkan ennen kuin lähdemme.
Se riittää kahden viimeisen päivän vuokraan.
20 taalaa vai? Elätpä ruhtinaallisesti.
Niin.
Asustan saastaisen takahuoneen tyylikkäimmässä nurkassa.
Se ja lautasellinen papuja:
10 taalaa päivässä.
Jep, hinnat nousevat, kun on etsintäkuulutettu.
Kaupungin eteläpuolella on kuivunut joenuoma.
Noutakaa minut sieltä.
Hän on pätevä aseen kanssa.
Emmekä ole lähdössä kirkon sunnuntairetkelle.
Chris.
Poika on seurannut meitä aamusta asti.
- Tiedätkö kuka hän on? - Jep. Kapakassa näkemämme poika.
- Ei ymmärrä kieltävää vastausta. - Eikä käytä tervettä järkeä.
Niska jäykistyy, kun pitää katsoa koko ajan olan yli.
Jos on pakko katsoa, miksi et ratsasta sivuttain?
Poika ei jaksa paljon kauempaa.
Luuletko niin?
Ratsastaa tuolla pölyssä ja kuumuudessa - mikä ääliö.
Hän ei ole fiksu niin kuin me.
Jep.
Onkohan ystävällämme edes mitään syötävää?
- Veisinkö hänelle jotain? - Ei hän ruokaa halua.
Ehkä sidon peltipurkin häneen, että tiedämme, missä hän on.
Anna hänen olla. Tämä on vapaa maa.
Ja se on hänen maansa.
Tämä on hassua. Nyt kun poika on häipynyt, kaipaan häntä.
Missä kaikki ovat?
- Missä he ovat, Tomas? - Luis. Asunción. Demetrio.
Emilio. Sotero. Millainen vastaanotto tämä on olevinaan?
Tulkaa toivottamaan vieraat tervetulleiksi, ettemme joudu häpeään.
Hilario, lopeta huutamasta.
Onko tämä heidän mielestään vastaanotto. Mitä he pelleilevät?
Tulkaa sisään. Teillä on varmaan jano.
Antakaa heille anteeksi. He ovat maanviljelijöitä.
He pelkäävät kaikkea.
He pelkäävät, jos sataa, ja jos ei sada...
Kesä saattaa olla liian kuuma, talvi liian kylmä.
Jos emakko ei saa porsaita, isäntä pelkää näkevänsä nälkää.
Jos se saa liian monta, isäntä pelkää sen näkevän nälkää.
Älkää pyytäkö anteeksi. Emme odottaneet kukkia ja puheita.
Huomenna on kylän perustamisen muistopäivä.
Silloin täällä juhlitaan - näette kyläläiset eri valossa.
Kuka teki hälytyksen?
Minä.
Kiitos, amigos, kun tulitte esiin tervehtimään meitä.
Kiitos kun näytitte meille kauniit kasvonne!
Kiitos, kiitos, senkin raukat.
Juoksette ulos piilopaikoistanne kuin raukat.
Ratsastamme päiväkausia valmiita uhraamaan henkemme puolestanne.
Ja mitä te teette?
Te piileskelette meiltä.
Piileskelette meiltä.
Mutta onkin eri asia, kun olette vaarassa.
Saatatte menettää kallisarvoisen satonne.
Sitten juoksette pää kolmantena jalkana luoksemme.
No, täällä me sitten olemme, minä ja ystäväni.
Ja tänne me jäämme.
Entä te?
Todistakaa meille, että olette taistelemisen arvoisia.
Ja nyt takaisin koteihinne, takaisin työn pariin.
Sanomme teille milloin teidän tulee taistelle ja miten. Menkää takaisin.
Menkää takaisin.
Nyt meitä on seitsemän.
Joissain kaupungeissa tytöt eivät ole kauniita.
Joissain kaupungeissa he ovat kerta kaikkiaan rumia.
Mutta tässä kaupungissa ei ole tyttöjä lainkaan.
Paitsi aivan pieniä.
Jos emme varo, seuraelämästä voi tulla aikamoista!
Ei täällä niin tylsää ole. Tapasin eilen lähteellä ykkösporukkaa.
Ruvettiin ennustamaan säätä ja hajaannuttiin vasta hämärän tullessa.
Keskeyttäkää musiikki. Tuokaa toinen härkä.
Britt.
Poika näki kolme Calveran miestä. Hevoset ovat rotkossa.
Lee.
- Tuokaa yksi elävänä. - Kyllä.
Näytän missä he olivat.
Rico, mies tietää missä rotko on.
- Tarkoitukseni ei ollut pilata tätä. - Suu kiinni.
Tuo oli upein koskaan näkemäni osuma.
Huonoin.
Tähtäsin hevoseen.
Kolme Calveran lähettämää vakoojaa.
He näkivät meidät melko varmasti.
He vievät tietonsa mukanaan hautaan.
�Vįlgame Dios! Jos hän tulee itse...
Hän ei lähetä urkkijoita, jos on itse näköetäisyydellä.
Joten meillä on aikaa järjestää hänelle yllätys.
Jos hän saapuu ilman varoitusta vastaanotosta, joka häntä odottaa,
lupaan, että hän oppii jotain viljan hinnasta.
Tähtää,
laukaise,
viritä uudestaan.
Tähtää,
purista,
viritä uudestaan.
Rauhoitu. Jos ensimmäinen on huti, et ehkä saa toista tilaisuutta.
Kiväärinperä tukevasti olkaa vasten. Muuten tapahtuu kaksi asiaa.
Yksi: Kuti menee hukkaan. Kaksi: Olkapää murtuu.
Nyt silmät viirulleen. Tähtäät tuohon ja sitten kohteeseen.
Tulta.
Tuohon kiveenkö?
Ei, tuohon mieheen, jonka haluat tappaa.
Hyvä.
Kuvitelkaa mitä voisimme tehdä useammilla aseilla.
- Saatte lisää aseita. - Miten?
Samalla tavalla kuin saitte nämä. Calveran miehiltä.
Kolme urkkijaa toivat ne mukanaan.
Kuin kolme viisasta miestä.
Jos Calvera ei tule kaiken tämän jälkeen,
olemme tuhlanneet aikaamme!
Calvera on viekas kettu, eikö vaan?
Seńor, ei kettu. Kojootti.
Miten hän ikinä sai tietää kultakaivoksesta?
Mistä kultakaivoksesta?
- Mistä kultakaivoksesta, seńor? - No siitä vuorilla olevasta.
- Meidän vuorillako? - Ei täällä ole kultakaivosta.
Se taisikin oli hopeakaivos.
- Mitä sille sitten tapahtui? - Ei meillä ole hopeakaivostakaan.
- Tarkoitan joskus aikoinaan. - Ei ikinä.
Mistä kuulit kullasta ja hopeasta?
Hei kaverit. Enemmän työtä, vähemmän puhetta, jooko?
Tule tänne, pikku härkä.
Jos teet minulle jotain, tapan sinut.
- Teit minut melkein sokeaksi. - Päästä minut menemään.
Jos puret minua, puren sinua takaisin.
Tekisi mieli heittää sinut veteen.
Kumautan kivellä. Katkaisen niskasi.
Suu kiinni. Suu kiinni.
- Missä muut ovat? - En ikinä kerro sinulle.
Katsokaa mitä löysin.
- Kuka hän on? - Hän on kylästämme.
Vai siellä he olivat. Piilotitte heidät.
Niin piilottivat. Mutta hän ei sano minne.
He pelkäävät. Tyttö pelkää meitä kaikkia.
Perheet pelottelivat, että raiskaisimme heidät.
Olisimme saattaneetkin raiskata.
Teidän olisi kuitenkin pitänyt luottaa meihin.
Mutta tehkää kuten lystäätte.
Miksi et tuonut heitä kaikkia takaisin?
Miksikö? Antaa heidän jäädä.
Löytäköön Calvera heidät. Hän pitää heistä huolen.
Tuo heidät takaisin.
Näytä hänelle tietä.
Ma'am.
Tulehan enkelini.
Varovasti, poika.
Varovasti.
On hienoa, että te seńoritat laitoitte meille päivällistä.
- Onko ruoka hyvää? - Upeaa.
Kanaenchiladoja, paahtopaistia ja riisiä. Aika hyvää.
He osaavat laittaa ruokaa. Käy käsiksi, sitä on kilokaupalla.
Tiedättekö mitä kyläläiset ovat syöneet siitä asti kun tulimme tänne?
Tortilloja ja papuja, siinä kaikki.
- Kiitos. - Ei kestä.
Olisiko kotona kiitollinen isosisko?
- Ei, herra. Paljon kiitoksia. - Ei kestä.
Yksi, kaksi, kolme, neljä.
Purista.
Miguel, enkö käskenyt sinua puristamaan?
Aivan kuten vuohta lypsäessä, Miguel.
- Mutta innostun niin. - No älä sitten innostu.
Tällä kertaa purista. Hitaasti, mutta purista.
Selvä, purista.
Purista.
Kuule. Älä ammu kiväärillä.
Pidä siitä kiinni näin ja käytä sitä lyömiseen. Onko selvä?
Selvä.
Flaco.
Hyvää iltapäivää.
Hei vaan.
Olemme tulleet hakemaan teidät kylään.
- Kylään? Minutko? - Kaikki kylän ulkopuolella asuvat.
Voi ei.
Emme voi suojella teitä täällä.
Rojas antaa teille yösijan talostaan.
Rojas? Hänen juttunsa pitkästyttävät minut kuoliaaksi.
No, ehkä,
- ehkä joku toinen sitten? - He ovat kaikki maajusseja.
Maajussit eivät puhu muusta kuin lannoitteista ja naisista.
En ole koskaan suuremmiten innostunut lannoitteista.
Naisiin menetin mielenkiintoni 83-vuotiaana.
Minä jään tänne.
Mitä teette, kun Calvera tulee?
Minun iässäni pikkujännitys on vain hyvästä.
Älkää huoliko. Miksi hän minut tappaisi?
Ammukset maksavat.
Selvä. Tehkää niin kuin tahdotte.
Huolikaa vain itsestänne.
Oletteko valmiina häntä varten?
Mitä jos hän tulee juuri nyt?
Muistuttaa minua kaverista, joka putosi 10. kerroksesta.
Mitä hänestä?
Ihmiset kuulivat joka kerroksessa hänen sanovan "Toistaiseksi kaikki hyvin."
Toistaiseksi kaikki hyvin.
He näkevät ensimmäiseksi tuon ojan.
Lisää vettä maissille.
- Paljon uusia muureja. - Kylän kunnostustöitä.
Hei Chris,
entä verkko?
Jos hän ei osaa varoa sitä.
Jos hän ratsastaa siihen vahingossa.
Jos, hyvä veli.
Jos.
Jep.
Minun olisi pitänyt arvata, kun mieheni eivät palanneet.
- Kuinka monta he palkkasivat? - Tarpeeksi.
Uusi muuri.
Uusia muureja on paljon. Joka puolella.
Ne eivät pidättele minua ulkona.
Niiden tehtävä onkin pidätellä sinut sisällä.
Kuulitteko? Olemme loukussa.
Kaikki neljäkymmentä. Näitä kolmea vastaan.
Vai onko teitä neljä? Ei heillä olisi varaa palkata enempää miehiä.
Me annamme määräalennusta.
Viisi.
Viidestäkään ei pitäisi olla liikaa vaivaa.
Teille ei tule lainkaan vaivaa - jos jatkatte matkaanne.
Jatkamme matkaa?
Menen vuorille talveksi. Mistä saan ruokaa miehilleni?
Ostat tai kasvatat sen itse.
Tai ehkä teet työtä sen eteen.
Seitsemän.
Minusta tuntuu, ettette ole ratkaisseet ongelmaani.
Sinun ongelmiesi ratkaiseminen ei kuulu meille.
Meidän tehtäviimme kuuluu lyijyn käyttö.
Niin meidänkin. Olemmeko siis samalla alalla?
- Vain kilpailijoina. - Miksei yhteistyökumppaneina?
Entä jos tarjoan teille puolet?
- Mistä? - Kaikesta. Viimeiseen jyvään asti.
Entä kylän asukkaat? Mitä heille tapahtuu?
Jätän sen teidän huoleksenne.
Pitäisikö meidän huolehtia tuollaisista pikkuseikoista?
Se voi jopa olla pyhäinhäväistys.
Lampaat keritään vain siksi, että ne ovat lampaita.
- Mitä sanot? - Jatkakaa matkaa.
Kuulitko Sotero?
Kuulitko mitä hän sanoi?
Jatkakaa matkaa.
Minulle.
Käskemme hänen itsensä jatkaa matkaa ennen kuin suutun.
Hänen ja muiden.
Koska jos joudun lähtemään tyhjin käsin,
kaikki kyläläiset joutuvat vastaamaan siitä - kun tulen takaisin.
- Sinä et tule takaisin. - Miksi en?
Sinulle ei jää yhtään aseita.
Ottakaa ne koteloista ja heittäkää maahan.
Suurin virheeni oli se, että olin liian antelias.
Jätin kyläläisille liikaa ja he palkkasivat apureita minua vastaan.
Ennemmin tai myöhemmin kaikesta tekemästään joutuu vastuuseen.
Sinä olit turvassa.
Minua vastaan ratsasti kymmenen kirkuvaa miestä.
- Viimeksi heitä oli viisi. - He lisääntyvät kuin jänikset.
Kymmenen. Kymmenen.
- He saivat potkun takapuoleen. - Jos yrittävät vielä, saavat toisen.
- Revimme heidät kappaleiksi. - Hautaamme heidät kaikki.
Onko heistä merkkejä?
- Ei. - Se on huono merkki.
Voitko kuvitella? Tunsin hänet, kun hän oli hiljainen hiirulainen.
En ole ollut niin peloissani. Polveni olivat kuin hyytelöä.
- En olisi ikinä uskonut. - No hän jättää meidät nyt rauhaan.
- Luuletko niin? - Tietysti.
Hän menee muualle. Toisiin kyliin -
toisiin kyliin, jotka eivät vastusta kuten me.
Seńor.
Naapurit, juon maljan ystäviemme kunniaksi.
He antoivat aseet, taistelivat puolellamme, ja elävät ikuisesti sydämissämme.
He eivät ole siis vielä menneet.
- Näitkö vilauksen pyssystä? - En.
- Heitä näyttää olevan kaksi. - Kolme.
Hölmö kakara pääsee hengestään.
Chico. Pysy paikallasi.
- Kolmeko? - Kolme.
O'Reilly? Näetkö heidät?
En. He ovat liian kaukana puiden keskellä.
- Chris. - Niin?
Yritä päästä ylös kalliolle. Annan sinulle suojatulta.
Chico, pidä silmällä takaovea.
Menkää takaisin.
Mikä hätänä? Ettekö kuule hyvin?
Matalaksi. Ja pysytelkää matalana.
Hullut kakarat. Teihin olisi voinut sattua.
- Niin sinuunkin. - Se ei ole sama asia.
- Tämä on minun työtäni. - Se on meidänkin työtämme.
Kaikki sanovat "Menkää piiloon. Pysykää poissa näkyvistä."
- Mutta me emme pelkää. - Hän on rohkea. Se on totta.
Niin hänkin. Me kaikki olemme - jokainen kylän pojista.
Meillä oli kokous, vedimme tikkua ja päädyimme sinuun.
Mitä tarkoitat, päädyitte minuun?
Jos kuolet taistelussa, kostamme puolestasi.
Ja tuomme haudallesi tuoreita kukkia.
Se on lohduttavaa!
Sanoinhan, että hän arvostaisi sitä.
Älkää pojat olko pettyneitä ellei suunnitelmanne toteudu.
Emme olekaan. Jos jäät henkiin, olemme yhtä iloisia.
Ehkä jopa iloisempia.
Ehkä.
Näetkö heidät?
En.
Hikoilevatko sinun kätesi ennen taistelua?
- Joka kerta. - Minun hikoilevat nyt.
Omituista...
Kädet hikoilevat,
mutta suu on kuiva.
Sen luulisi olevan toisin päin.
Häiritseekö jutteluni sinua?
Juttelen vain siksi, että...
olen peloissani.
Toivot, että olisit antanut satosi Calveralle, vai mitä?
Kyllä
ja en -
samanaikaisesti.
Kyllä, kun ajattelen... Mitä hän saattaa tehdä.
En, kun muistan, miltä minusta tuntui tänä aamuna
kun näin hänen juoksevan
meitä karkuun.
Hitto,
siinä vasta tunne, jonka vuoksi kannattaa kuolla.
Oletko itse koskaan tuntenut sitä?
En pitkään, pitkään aikaan.
Kadehdin sinua.
- Mitä sinä täällä teet? - Et saisi tehdä noin.
- Mene takaisin. - Et saisi ottaa turhia riskejä.
Selvä, en ota. Mutta mene takaisin.
- Koskeeko siihen? - Mihin?
Ei.
Anteeksi, että tein niin, mutta luulin että...
- Tiedät kyllä, mitä luulin. - Kyllä, kyllä. Tiedän.
En minä sinua pelännyt, vaan isäni.
Hän sanoi "Pysy poissa niiden miesten luota."
"He ovat julmia. He ovat raakoja."
Hän on oikeassa. Tiedätkö sen? Hän on oikeassa.
Mene nyt kotiin.
Hän on väärässä.
Mene silti kotiin, ennen kuin hän saa tietää, että olet täällä.
Hän tietää jo.
Hän sanoi rankaisevansa minua hävyttömyydestäni.
Mutta minä en välitä siitä.
He jäivät kiinni. He jäivät kaikki kiinni.
- Asia on hoidettu. - Yrittävätköhän he uudestaan?
Epäilen sitä. He luulevat, että olemme yhä ulkona odottamassa.
Eikö Calvera ole mennyt?
Luulitko, että se tapahtuisi niin helposti?
- Mitä nyt teemme? - Mitä luulisit?
- Minäkö? - Mehän teemme töitä sinulle.
Mitä muuta voimme tehdä kuin odottaa?
- Seuraava siirto on Calveran. - Selvä.
On parasta tehdä vahdinvaihto. He ovat väsyneitä.
- Jos sinä olisit Calvera... - Niin?
...lähtisitkö pois, jos joutuisit maksamaan näin kalliin hinnan?
- Kyllä, lähtisin. Mutta... - Mutta mitä?
En ole Calvera.
Ottakaa kiväärit ja bandolerat ja jakakaa ne kaikille.
Nyt mennään ulos vartioon.
Ruokaa, nainen.
Heillä on nälkä.
Se oli... se oli upein...
Uusi hattu sinulle, poika.
- Miltä näytän? Tä? - Iso parannus ulkonäköön.
Arvaa mitä? Sinusta ja tästä hatusta tehdään vielä laulu.
Tällaiset kylät tekevät laulun mistä vaan ja laulavat sitä vuosia.
- Onko sinusta tämä sen veroinen? - Eikö sinusta?
On kysymys vain kiväärillä ampumisesta. Siinä ei ole mitään erikoista.
Hei, miten voit puhua noin?
Olet saanut kaiken kiväärisi avulla. Eikö se pidä paikkansa?
- No, eikö se pidä paikkaansa? - Jep, pitää. Joka sana.
Jonkin ajan päästä alat kutsua tunttuja baarimikkoja etunimeltä.
Vuokrahuoneiden määrä: 500. Kapakka-aterioiden määrä: 1,000.
Koti: Ei. Vaimo: Ei. Lapsia:
Ei.
Tulevaisuuden näkymät: Nolla.
- En kai unohtanut mitään? - Unohdit.
Paikat, joihin olet sidoksissa: Ei yhtään.
Ihmiset, jotka vaikuttavat sinuun: Ei yhtään.
Miehet, joiden tieltä astut syrjään: Ei yhtään.
Nöyryytyksiä nielty:
Ei yhtään.
Vihamiehiä: Ei yhtään.
Eikö yhtään vihamiestä?
Elossa.
Tuollaisesta matematiikasta minäkin pidän.
Niin minäkin pidin sinun iässäsi.
Anna nämä jollekulle, joka osaa käyttää niitä.
Jep.
Kysyisitkö Calveralta, mitä hänellä on tänä iltana mielessä?
Tee niin. Ja minä kirjoitan itse sinusta laulun.
Andrés, Lorenzo ja Felipe eivät koskaan palaa.
Siinä on kolme.
- Armando on plazalla. - Siinä on neljä.
Jorge ja Memo solassa, missä he jäivät kiinni salaiseen verkkoon.
Hitto heitä!
Viisi ja kuusi.
Emilio, joka tuli muurin yli.
Seitsemän.
José lähellä lähdettä.
Kahdeksan.
Gregorio lähellä lähdettä.
Siinä on yhdeksän.
Yhdeksän.
Fortuno vesiojan luona.
Rico pellolla, jossa hänet pilkottiin.
Siinä on 10 ja 11.
Jatka.
Puhu.
He ovat kuitenkin kaikki kuolleita. Unohda heidät.
Meitä riittää vielä kostamaan.
Manalaan menneiden ystävämme puolesta.
Älkää, ei.
Kaikki on hyvin. Kaikki on hyvin.
Se oli vain painajainen.
Älä pelkää.
"Älä pelkää"?
Käytin juuri niitä sanoja.
10 000 kertaa päivässä.
Seńor, älkää rangaisko itseänne.
Monta taistelua nähneenä miehenä olet varmaan todella urhoollinen.
Kunnes menettää hermonsa.
Sen tuntee itse.
Sitten sitä vain odottaa
kiväärinlaukausta, joka on nopeampi kuin oma.
- Seńor, älkää. - Ja valheet, joita kertoo itselleen.
Vihamiehiä ei ole
elossa.
En enää jaksa laskea vihamiehiäni.
- Mutta olette nyt ystävien keskuudessa. - Niinpä.
Viimeinen, täydellinen typeryys:
Tulin tänne pakoon.
Karkuri pakoilee taistelukentän keskellä.
Yksi.
Kerran olisin saanut kiinni kaikki kolme.
Tiedämme mitä pelko on.
Elämme sen kanssa koko ikämme.
Vain kuolleilla ei ole pelkoa.
Rico.
Hetki vaan, äiti.
Olemme nukkuvinamme kymmenen minuuttia ja palaamme sitten vartioon.
- Sopiiko, Bernardo? - Kyllä, mutta et sinä, Juan.
Sinä olet liian nuori. Mennään.
Bernardo O'Reilly.
Sinut on adoptoitu.
Jep, se on todellinen nimeni.
Meksikolainen äiti, irlantilainen isä, ja minä siinä keskellä.
Katsokaa tarkkaan. Näin se tapahtuu.
Näettekö? Kaikki kolme oikein päin.
- Luuletko pystyväsi siihen? - Tietysti. Se on helppoa.
Lyötkö vetoa asiasta? Pienillä panoksilla?
- Tiedät, ettei meillä ole rahaa. - Ei sen tarvitse olla rahaa.
Mitä tahansa olettekin kätkeneet Calveralta -
- kuten jalokiviä. - Jalokiviä?
Jep. Kuulin että vuorilta on kaivettu paljon jalokiviä.
Opaaleja, smaragdeja, safiireja.
- Kyllä. Se on totta. - Sitä ei voi kieltää.
No sitten.
Ei. Kun olet lopettanut, niiden täytyy olla oikein päin.
Saanko yrittää taas?
Vielä niistä jalokivistä... Mistä niitä on löydetty?
Kuten sanot, seńor, vuorilta.
- Mistä vuorilta? - Sitä en osaa sanoa.
Nyt onnistui.
Antaa sen olla. Miksi et voi kertoa?
Koska en ole koskaan löytänyt jalokiviä.
Tarkoitatko atsteekkien aarteita vuorilta, josta espanjalaiset tulivat?
Tarkoitan juuri niitä. Atsteekkien aarteita. Oletteko löytäneet niitä?
Luoja, jos olisin, en istuisi nyt tässä.
Asuisin kaupungissa, isossa palatsissa.
Sanokaa sitten, miksi Calvera yhä edelleen roikkuu täällä?
Calvera... Aamulla hän on jo mennyt menojaan.
Ei, hän ei ole.
- Hän ei mene mihinkään. - Miksi sanot niin?
Ei Calvera ensi talven ruoasta murehdi.
Hän murehtii sitä, että miehet eivät ole syöneet kolmeen päivään.
Maissin hinta on nousussa.
- He ovat nälkäisiä. - Mistä tiedät?
- Nälkäisiä ja rahattomia. - Mistä tiedät?
Kävin siellä.
Meidän on paras valmistautua heitä varten.
- He kuolevat tai voittavat. - Vįlgame Dios, jos he voittavat.
- He eivät voita. - Vain Luoja voi sanoa sen varmasti.
Meidät on piiritetty. Olemme alakynnessä. Mitä teemme?
Jatkamme taistelua.
Haluatko nähdä meidän kuolevan yksitellen?
Ei teitä siksi palkattu.
- Kun on aloitettu, on jatkettava. - Ymmärsit sen, ja niin hänkin.
En välitä siitä.
Menkää pois. Kaikki. Hypätkää hevosillenne ja menkää.
- Calvera saakoon ruokansa. - Saakoon mitä haluaa.
- Ainakin jäämme eloon. - Hiljaa. Ja kuunnelkaa minua.
Ei. Heidän on helppo käskeä meitä taistelemaan.
Heillä ei ole poikia, tyttäriä, vaimoja.
Menkää. Nyt, ennen kuin on liian myöhäistä.
Sitäkö te haluatte?
Vastatkaa minulle.
Kuka haluaa jatkaa ja kuka haluaa luovuttaa? Haluan tietää sen nyt.
Älkää olko tyhmiä. Teette kylästämme hautausmaan.
Käskekää heidän mennä. He eivät voi tehdä muuta.
Minä kerron, mitä voin tehdä.
Voin tappaa ensimmäisen, joka edes vihjaisee luopumisesta.
Ensimmäinen mies varokoon, koska ammun hänen aivonsa pellolle.
Aloitimme tämän taistelun ja aiomme saattaa sen päätökseen.
Teidän kanssanne tai ilman teitä.
Tehtävämme on kieltämättä liian vaikea,
mutta meidän täytyy puhua siitä, mitä teemme seuraavaksi.
Alamme käyttää enemmän järkeä.
Kuvittelimme saavamme peloteltua Calveran muualle.
- Kuvittelimme väärin. - Täällä ei ole muita kuin me.
- On mahdotonta tietää kaikkea. - En väittänytkään niin.
Sanon vaan, että joskus on taivuttava tuulessa tai murtuu.
Haluatko mennä?
Ehkä. Kylä ei ole huonommassa jamassa kuin ennen tuloamme.
Unohdat yhden asian. Teimme sopimuksen.
- Ei virallista sopimusta. - Siksi sitä täytyykin noudattaa.
Ylväs ajatus, mutta nykyisen tilanteen huomioon ottaen,
- en ole niin varma... - Epäonnistuminen on liian mahdollista.
- Aivan liian mahdollista. - Lähdemmekö siis pois?
Emme.
Vähennämme epäonnistumisen mahdollisuutta.
Ratsastin vuorille vartioiden ohi,
suoraan heidän leiriinsä.
Istuimme siellä tupakoiden, keskustelimme asioista.
Me, sitten...
Yhtäkkiä Calvera ilmestyi paikalle.
Aivan viereeni. Kun kerroin uutisen muille,
sinun olisi pitänyt nähdä Brittin ja Chrisin ilmeet.
He ovat nähneet yhtä ja toista ja myös tehneet kaikenlaista.
Heihin ei ole helppo tehdä vaikutusta. Ei todella.
Mutta kun he katsoivat minuun, tiesin, että olin yksi heistä.
Sinun on myös syytä katsoa minua tarkkaan.
Olenko mies, joka asuisi tällaisessa paikassa?
Joka kyntäisi peltoa elääkseen?
Tulisiko minusta viljelijä - maajussi?
Ymmärrätkö mitä sanon?
Mihin tahansa he menevät - Chris, Vin, Britt, ja muut -
minä menen mukaan.
Ja sinun on turha luulla, että saat minut muuttamaan mieleni.
Haluan että ymmärrät sen.
Haluan sinun ymmärtävän, että
tämä
ei johda mihinkään.
Aiomme hyökätä Calveran kimppuun,
ja pelottaa pois hänen hevosensa.
Sitten hän joutuu hyökkäämään jalan.
Minä menen mukaan. Tunnen joka kiven.
Ei, sinä jäät. Olet täällä vastuussa.
Voit luottaa minuun.
Tiedän että voin.
- He ovat suunnanneet kylään. - Ei.
Olisimme kuulleet laukaukset.
He ovat menneet.
Iltaa.
Kuolette joka ikinen.
Näin helposti.
Sitäkö haluatte?
Onko meillä mahdollisuus valita?
Tietysti.
Istu alas.
Puhutaan.
Tilanne on kääntynyt ylösalaisin, eikö vaan?
Taidat ihmetellä miten.
Ystävänne eivät pidä teistä enää paljon.
Pakotitte heidät tekemään liian monta ratkaisua.
Minun kanssani ratkaisuja on vain yksi.
Teette kuten käsken.
Ei ole syytä hämmästellä.
Ystäväni Sotero järjesti meille sisäänpääsyn.
Ymmärrättekö?
Mutta nyt takaisin
asiaan!
Voisin tappaa teidät kaikki. Oletteko samaa mieltä?
No ette ainakaan ole eri mieltä.
- Mutta en halua tappaa teitä. - Miksi olette niin antelias?
Olen käytännöllinen. Pohjoisessa kuullaan siitä.
Jotkut ystävänne saattavat vaivata minua lisää.
En halua vaivoja.
Meillä on täällä sanonta.
Varas, joka varastaa varkaalta, saa sadan vuoden armahduksen.
Mitä siitä seuraa? Vain yksi asia. Minä armahdan teidät.
- Ratsastakaa eteenpäin. - Ihan siitä vaanko?
Siitä vaan...
Teen sen helpommaksi teille. Haluatteko ruokaa?
Antakaa heille ruokaa.
Haluatteko vettä? Selvä. Vettä.
Haluatteko hevosia? Satuloituna ja odottamassa.
Haluatteko aseita?
Aseet ja asevyöt otatte pois ja laitatte tähän.
Entä kyläläiset?
Kyläläisten kohtalo on sama, tapoimme teidät ensin tai emme.
Tämä on vain pieni voimanosoitus.
Että kyläläiset näkevät, kuka on pomo.
Menkää, sitten saatte pyssynne takaisin.
Tiedän, ettette käytä aseitanne minua vastaan.
Vain hullu tekisi saman virheen kahdesti.
En ymmärrä, miksi sinunlaisesi mies rupesi tehtävään alun pitäen.
- Sitä ihmettelen itsekin. - Ihan totta. Miksi teit sen?
Joku El Pasossa otti vaatteensa pois ja hyppäsi kaktuksen päälle.
Kysyin häneltä saman kysymyksen: Miksi?
Ja mitä tapahtui?
Hän sanoi "Se tuntui silloin hyvältä ajatukselta."
Hyvä.
Selvä.
Hakekaa vaatteet ja satulalaukut. Ottakaa kaikki mitä haluatte.
Ystävänne tuolla ovat teille ainakin sen velkaa.
Santos, hae karabiinit. Cirillo, kiväärit.
Kuule, kun tein ensimmäisen palkatun pyssykeikkani,
yksi kaveri sanoi minulle: "Vin, et saa antaa tunteille sijaa."
Se on sinunkin ongelmasi.
En tarvitse sinua kertomaan, mikä ongelmani on.
Kuten sanoin, se on ongelmasi.
Sinä sekaannuit tämän kylän asukkaiden asioihin.
Etkö koskaan väsy kuulemaan omaa ääntäsi?
Ymmärrän ongelmasi hyvin siksi,
että jouduin itse samaan loukkuun.
Juuri niin.
Ensimmäisenä päivänä täällä rupesin ajattelemaan,
että ehkä voisin panna aseen pois, asettua aloilleni, ostaa maapalan
ja kasvattaa karjaa.
Ei haittaisi, että paikalliset tietävät menneisyydestäni.
En halunnut sinun tuntevan itseäsi ainoaksi ääliöksi tässä kaupungissa.
- Voimmeko tulla mukaasi, Bernardo? - Ette.
- Sinähän pidät meistä? - Niin kai.
- Olethan yksi meistä? - Jep, olen todella yksi teistä.
- Otathan meidät mukaan? - En.
Häpeämme asua täällä. Isämme ovat pelkureita.
Älä enää ikinä sano noin isistänne.
He eivät ole pelkureita.
Luulet, että olen urhea, koska kannan asetta.
Isänne ovat paljon urheampia, koska he kantavat myös vastuuta.
Teistä, veljistänne, sisaristanne ja äideistänne.
Tämä vastuu on kuin raskas tonnin painoinen kivi.
Se taivuttaa ja vääntää heitä ja lopuksi peittää heidät kokonaan.
Kukaan ei pakota heitä siihen. He tekevät niin, koska haluavat.
Minulla ei ole koskaan ollut sellaista rohkeutta.
Maanviljelys,
raataminen ilman onnistumisen takeita, se vasta on urheutta.
Juuri siksi en harkinnut maanviljelijäksi ryhtymistä.
Enkä koskaan aiokaan ryhtyä.
Te pärjäätte paremmin rajan toisella puolella.
Siellä voitte varastaa karjaa, ryöstää junia.
Eikä teidän tarvitse pakoilla kuin sheriffiä ja järjestysmiestä.
Ryöstin kerran pankin Texasissa.
Hallituksenne tuli perään kokonaisen armeijan kanssa.
Kysymyksessä oli yksi pieni pankki. Ymmärrättekö?
Texasissa vain teksasilaiset saavat ryöstellä pankkeja.
Tiesin, että he pettäisivät meidät.
Maajussit...
Maajussit.
Ei kunniaa, ei lojaalisuutta, ei mitään.
He eivät piittaa muusta kuin sadostaan ja hemmetin pellostaan.
Vihaan heitä.
- Vihaan heitä kaikkia. - Tietysti vihaat heitä!
Koska itse olet kotoisin juuri tuollaisesta kylästä.
Olit itse maajussi.
Kyllä.
Kyllä, olin yksi heitä.
Mutta kuka meistä tekee tällaisia?
Aseistetut miehet.
Miehet, kuten Calvera ja sinä.
Ja nyt minä itse.
Mitä sitten odotat meiltä?
Kukaan ei heitä minulle pyssyäni ja käske pakoon.
Minulla kesti kauan tajuta se.
Mutta tunnen kuuluvani kylään ja kaipaan valkoisisiin lakanoihin.
Haluan ratsastaa takaisin.
Olette hulluja. He eivät auta teitä. Se on liian vaarallista.
Harry, kukaan ei pyydä sinua menemään takaisin.
Jatka vain matkaa, Harry. Se käy kyllä.
Voit olla varma, että jatkan.
Tule Lee. Jos he haluavat tapetuksi, kuolkoot.
Jatka matkaa Lee. Et ole kenellekään velkaa.
Paitsi itselleni.
Olet hullu. Te kaikki olette.
Tule.
Odota, Chris, hommaan sinut pois sieltä.
- Chris... - Niin, Harry?
En halua kuolla turhaan.
Emmehän tulleet vain maissia ja chilipaprikoita vahtimaan.
Sinähän tiesit kaiken aikaa jostain muustakin?
Kyllä, Harry. Olit koko ajan oikeilla jäljillä.
Tiesin sen.
Mitä se oli?
Kultaa.
- Säkeittäin. - Kuulostaa upealta.
- Miten paljon? - Ainakin puolen miljoonan edestä.
- Paljonko minä olisin saanut? - Noin 70 000.
Hitto nyt kaduttaa.
Ehkä et joudu katumaan kauan.
Tulit takaisin.
Tällaiseen paikkaan.
Miksi?
Sinunlaisesi mies?
Miksi?
- Bernardo. Bernardo. - Ei. Ei, menkää takaisin.
Emme me tarkoittaneet...
Emme me tarkoittaneet sinulle käyvän näin.
Ymmärrättekö?
Sanoinhan niin. Isänne ovat urheita.
Mikä nimeni on?
- Bernardo. - Bernardo.
Olette hitto oikeassa.
Voisitte jäädä.
Heille sopisi, jos jäisitte.
- Heille sopisi myös, jos lähtisimme. - Kyllä. Taistelu on lopussa.
Työ on tehty.
Heistä joka vuodenajalla on omat tehtävänsä.
Jos kiitollisuudella olisi oma vuodenaika, he osoittaisivat sitä enemmän.
Emme saaneet enempää kuin odotimmekaan.
Vain maanviljelijät voittivat.
He jäävät tänne ikuisiksi ajoiksi.
He ovat kuin maa, jota viljelevät.
Te autoitte heitä pääsemään eroon Calverasta,
samalla lailla kun tuulenpuuska karkottaa heidän heinäsirkkansa.
Te olette kuin tuuli,
joka puhaltaa maan yli ja jatkaa nyt matkaa.
Herran haltuun.
Vanhus oli oikeassa.
Vain maanviljelijät voittivat.
Me hävisimme.
Me häviämme aina.