Ако искате билети, ще трябва да минете от предната страна на...
Е, и така може.
За какво съм сложен тук, щом всеки си влиза и прави каквото си иска!
Да видим сега...
Три ли?
Ще струва седем долара...
и петдесет цента.
А Франк?
Франк изпрати нас.
Доведохте ли ми кон?
Ами, май конете ни...
са с един по-малко.
Не, докарали сте два в повече.
Тате! Виж!
Стига толкова. Става късно. Прибирай се вкъщи!
Тими!
Морийн, гледай!
Какво правиш там? Бързо влизай вътре и се измий!
И да не пипаш ябълковия пай или печеното!
Патрик тръгна ли вече за гарата? - Не, приготвя се, тате.
По дяволите, Патрик! - Идвам, тате!
Не е лошо, бих казал.
Режи по-големи филии! Нали устройваме празненство?
Но тези са както обикновено.
Да, разбира се.
Както обикновено.
Морийн, скоро ще можеш да режеш хляба на филии,
дебели колкото вратата, ако поискаш!
Ще имаш хубави нови дрехи и вече няма да трябва да работиш!
Ще забогатеем ли, тате?
Кой знае?
Патрик!
Чакай малко.
Виж колко са мръсни ботушите ти! Почисти ги!
Влакът ще дойде и няма да има кой да посрещне майка ви!
Майка ни умря преди шест години!
Хайде, върви, че наистина ще закъснееш!
Чакай малко, тате! Как ще я позная?
Не можеш да я сбъркаш, Патрик. Тя е... млада...
и красива, и...
истинска дама...
"За пътуването ще нося черна рокля и...
същата сламена шапка, която носех при запознанството ни."
Ще извадя прясна вода от кладенеца.
Морийн!!!
А тоя хлапак какво да го правим, Франк?
Е, щом вече ми каза името...
Ваши ли са куфарите, г-жо? - Да.
Донеси и другите два, Рейф! - Ние ще ви ги носим, г-жо.
Значи в мелницата има работа?
Имаше вчера. Защо не каза на брат си?
Здрасти, дядка! - Здравей, Бил! Ето ме пак.
Хайде, давай по-живо!
Размърдайте се, червенокожи воини!
Имам цял влак за разтоварване!
Смъкни първо двете чанти с храната!
Хайде!
Как се казва мястото, където отивате?
"Сладка вода".
Фермата на Брет Макбейн.
Макбейн? А, оня упорит червенокос ирландец,
дето от години трупа пясък в онова затънтено място!
"Сладка вода", значи? Само щурак като него
би нарекъл оная пустош "Сладка вода"!
Малко по-надясно. По-високо!
Чак дотук стигнаха с проклетите си релси!
И тук ни настигнаха, а, Лафайет? Дий!
По-бавно, бе!
Какво ти става? Пазете се там долу!
Защо спираме? Казах ви, че бързам!
Нали и влаковете спират?
Какво ще желаете, г-жо?
Чаша вода, ако може.
Вода ли? Тая дума е като отрова по нашите места
още от времето на потопа!
Значи никога не се миете? - Разбира се, че се мием!
Може ли да ползвам мястото, където се миете?
Разбира се! По една случайност ваната е пълна!
И имате късмет - тази сутрин в нея се изкъпаха само трима!
Един по един или и тримата наведнъж?
Явно сте свикнала на разкош?
Сигурно сте от някой голям град на изток?
Ню Орлеанс. - Ню Орлеанс!
Били ли сте там? - Не.
Но имам там братовчедка, държи един бар...
Едно шише!
Само да свириш ли знаеш или и да стреляш?
Можеш ли да изтръгнеш музика от този инструмент?
Стани!
Хей, ти!
Ти не можеш да свириш!
Опитай с този.
Вземи го!
Хайде де!
Тук!
Браво!
Шайен, мислехме, че няма да дойдем навреме!
Няма нищо. Идвате тъкмо навреме...
да погребете ескорта ми!
Ако бях чакал вас, сега вече да съм в затвора!
Пистолетът.
Интересуваш се от мода, а Хармоника?
Видях три такива шлифера, чакаха един влак.
В шлиферите имаше трима мъже.
Е, и?
В мъжете имаше три куршума.
Налудничава история, Хармоника.
Поради две причини.
Първата е... Никой по тия места няма куража да носи такива шлифери
освен хората на Шайена. И втората...
Хората на Шайена не ги убиват!
Това изненадва ли те?
Да.
Е, разбираш от музика и можеш да броиш.
Чак до две.
И до шест мога, ако трябва.
И вероятно по-бързо от теб.
Точно така, давай! Свири, Хармоника!
Свири, та да не дрънкаш глупости.
Само внимавай да не свириш фалшиво.
Така ли?
Та моята братовчедка постоянно ми пише да ида в Ню Орлеанс.
"Ела ми помогни с бара, ще натрупаш куп пари!"
Ама големият град не е за мен. Пълен е с бързи мъже и леки жени.
Да прощавате, г-жо, ама не ща!
Вече съм твърде привикнал към простичкия провинциален живот.
Това ли е Тими?
Да.
Мили Боже!
Точно в деня...
в деня на сватбата ви!
Горката малка госпожичка!
Госпожа.
Г-жа Макбейн. - Но ние всички мислехме, че...
Зная. Това щеше да бъде изненада.
Брет Макбейн и аз се оженихме преди месец
...в Ню Орлеанс.
"Аз съм Възкресението и Живота. Който вярва в мен,
макар и мъртъв, ще живее. Който живее и вярва в мен,
няма да умре никога." Амин!
Г-н Дийн! Какво търси той тук?
Намерих това окачено на гвоздей до вратата.
Не може да се каже със сигурност, но това е нещо като почерк.
Почеркът на Шайена!
Но защо? - Не се тревожете, г-жо Макбейн.
Ще ги накараме да ни кажат, преди да ги обесим!
Да тръгваме!
Хайде. Да се връщаме във Флагстоун.
Не, Сам.
Ти върви.
Не бива да оставате самичка тук.
А защо не? Това е моят дом.
Знаеш ли, Смотко,
нещо съм ти ядосан.
Франк не дойде на срещата.
Изпрати трима приятели. - Не знам нищо, кълна се!
Само уредих срещата, както поиска ти!
Не знам защо Франк не е дошъл!
Кълна се, че нищо не знам... - Защото е бил у Макбейн!
Това не е така, Шайенът ги е избил! Всички го знаят! Има доказателства!
Това е един от редовните номера на Франк -
да фалшифицира доказателства.
Нищо не знам, кълна се!
Аз само уредих срещата!
Кълна се, нищичко не знам!
Кой е там?
Сварила ли си кафе?
Направи го.
Не съм мигнал изобщо!
Неколцина фъшкии в черно ме преследваха цяла нощ.
Да, ама аз ги оставих насред пустинята.
Ако имат късмет, ще се доберат до вкъщи след три дена.
Остави на мен. Ти приготви кафето.
Искат да ме обесят, тия черни гарвани!
Идиоти!
Бих убил всеки, но не и дете!
Все едно да убиеш свещеник! Католически свещеник, де.
Да, светът е пълен с хора, които мразят Шайена.
Аз не съм гадното копеле, за което ме смятат хората.
Разбира се...
ако някой си науми да ме убие,
това ме вбесява!
А вбесеният Шайен...
не е приятна гледка -
особено за една дама.
Но ти си твърде умна, за да ме вбесяваш.
Значи тук съм извършил убийствата?
Не виждам нищо, което да струва и пукната пара!
Ако някой се е предрешил с дрехи като моите,
за да могат да ми надянат ей туй на вратлето -
това не ми харесва,
но мога да го разбера.
Онова, което не разбирам,
е защо?
Нито пък аз.
Но явно си потърсила доста усърдно отговора.
Ами ако тук някъде има цяла купчина отговори -
кръглички, жълтички,
знаеш ги, нали?
Като ги чукнеш в камък,
и те казват "дзън!"
Може би.
Но не можах да ги намеря!
Между другото -
знаеш ли нещо за един, дето свири на хармоника?
Той е човек, който се запомня.
Вместо да говори, свири.
А когато е по-добре да си свири, говори.
Знаеш ли, г-жо, когато си убил 4-ма, лесно е да ги направиш 5!
Разбира се, нали си майстор в това!
Г-жо, ти май не схвана мисълта ми.
Разбира се, че я схванах!
Ето ме съвсем сама в ръцете на бандит, който е надушил пари.
Ако искаш, можеш да ме проснеш на масата,
дори да повикаш хората си! Е, никоя жена не е умряла от това!
Когато свършите, ще ми трябва само една гореща вана
и ще стана същата, каквато съм била преди!
Само с още един мръсен спомен!
Поне правиш хубаво кафе.
Страхотно! Поздравления!
Кажи ми - беше ли необходимо да убиваш всички?
Казах ти само да ги стреснеш!
Хората се стряскат по-добре, когато умират!
И каква бе ползата от глупавото ти клане?!
Сега се появи пък жената на Макбейн!
Е, това не го очаквах. Случва се в нашата професия.
Да кажем, че просто не съм го предвидил.
Нямам време за изненади, Франк!
Знаеш го!
Качих се на влака от Атлантическия океан
и преди да са изгнили очите ми,
искам да видя синевата на Тихия през този прозорец!
Зная къде се качихте. И аз бях там, нали помните?
Взехте ме...
да премахвам малките препятствия по линията.
Имаше едно-две такива,
но въпреки това изминахме дълъг път, и то доста бързо.
И туберкулозата на костите се движи бързо!
Не се правете на болен пред мен, г-н Мортън!
Запознахме се, когато още само накуцвахте.
Ден след ден гледах как парализата пълзи все по-нагоре.
Всеки нормален човек досега би си пуснал куршум в мозъка.
Но вие - вие станахте само малко по-припрян!
Иначе изобщо не сте се променили!
А ти си се променил, Франк, и то доста.
Някога лично се грижеше за проблемите -
а сега повече гледаш да стоиш отзад!
Накрая ще вземеш да раздаваш заповеди.
Защото вече не ми се ще да ви оставям сам задълго.
С всеки ден все повече ще ви е нужен някой, който да стои до вас
като приятел. - Или като партньор?
Как се чувстваш, седнал зад това бюро, Франк?
Почти както когато държа пистолет.
Само че много по-могъщ.
Виждате ли...
покрай вас и...
започвам да обмислям големи планове!
Историята с Макбейн...
ми навява разни идеи.
Жал ми е за теб, Франк. Полагаш всички усилия,
но никога няма да успееш да станеш като мен.
И защо? - Защото...
има много неща, които никога няма да разбереш.
Това е едно от тях.
Виждаш ли, Франк, има много видове оръжия
и единственото, което може да надвие твоето,
е това.
А сега - ще се върнем ли към малкия ни проблем?
Оръжията ми може и да ви се виждат простички, г-н Мортън,
но те все още правят достатъчно големи дупки в малките проблеми.
Много скоро вдовицата Макбейн вече няма да е проблем за нас.
Събуждаш се някоя сутрин и си казваш, "Свят, вече те опознах.
Отсега нататък за мен няма изненади."
И тогава срещаш добър човек като този -
с ясни очи и силни ръце - който иска да се ожени за теб,
а това не се случва често. Казва и че е богат, което не вреди.
И ти си мислиш, "По дяволите Ню Орлеанс!
Ще кажа "да" и ще ида да живея сред прерията.
Ще му родя три-четири деца,
ще шетам из къщи или нещо друго - какво пък толкова!"
Господ да се смили над душата ти, Брет Макбейн,
макар че ще му бъде малко трудно да я измъкне от ноктите на дявола.
Все пак бих се обзаложил, че е оставил пари тук някъде.
Ако ги намериш, твои са!
Г-жа Макбейн се връща при цивилизацията -
без съпруг, но с голямо бъдеще!
Ти заслужаваш нещо по-добро.
Последният човек, който ми каза това, е погребан там отвън.
Знаеш ли, Джил, напомняш ми за майка ми.
Тя бе най-голямата курва в Аламеда, но и най-добрата жена на света.
Който и да е бил баща ми - било то за час или за месец,
трябва да е бил голям щастливец.
Какво искаш?
Шайенът е прав, щом си убил 4-ма, лесно е да ги направиш 5.
Сега не е време да си ходиш.
Донеси ми малко вода.
От кладенеца!
Обичам я прясна.
Когато чуеш странен звук, хвърли се на земята.
Звук ли? Какъв звук?
Ето такъв!
Не е могъл само да свири, но и да стреля!
Добро утро, г-жо Макбейн! Какво ви води в града?
Може и да не помните, но вчера на погребението...
Спомням си много добре! - Мога ли да направя нещо за вас?
Да.
Срещни се с Франк и му кажи, че знам всичко.
Защо всички ме преследват заради тоя Франк!
Не го познавам, никога не съм чувал за него!
Искам само да ме оставят на мира!
Кажи на Франк, че искам да преговарям с него - лично!
Казах ти да не идваш тук, каквото и да става!
Каквато и работа да имаш с Франк, вършете я по-далеч оттук!
Зная, г-н Мортън. Но когато онази жена ми каза, че знае всичко,
реших, че най-важното е веднага да ви го кажа!
А не помисли ли, че може да е номер? - Да, но аз много внимавам, Франк.
Никой не може да ме проследи. Това е първото, което научих
от работата си с теб - да чувам и да виждам невидимото.
Трябва да се научиш да живееш, все едно че той не съществува!
Познаваш ме отдавна, Франк. Знаеш, че можеш да ми се довериш.
Смотко...
Как мога да вярвам на човек, който носи и колан, и тиранти?
Та той не може да се оправи дори със собствените си панталони!
Да се махаме оттук!
Последна спирка.
Да.
Качи го на влака!
Завържи го!
Чакай, Франк! Аз мога да...
Значи никой не те е проследил, а? - Не, Франк, трябва да ми повярваш!
Значи мога да ти вярвам, а? - Мога да ти обясня! Не знаех...
Слизай! - Не, не, Франк!
Слизай, казах!
Франк, чакай!
Нали ти казах да си мълчиш!
Къде са Лоугън и Джим? Погрижиха ли се за жената?
Някой се е погрижил за тях. Намерихме ги мъртви във фермата,
а жената беше изчезнала.
Приятелите ти ги гони висока смъртност, Франк.
Първо трима, после още двама.
Значи ти си тоя, дето си урежда срещи.
А ти пък си онзи, който не ги спазва.
Какво искаш? Кой си ти?
Дейв Дженкинс.
Дейв Дженкинс е мъртъв много отдавна!
Колдър Бенсън.
Как ти е името? Бенсън също е мъртъв!
Ти знаеш най-добре, Франк. Нали ти ги уби.
Кой си ти?! Кой си?! - Франк!
Жената!
Само губим време!
Добре, този път ще се погрижа за нея лично.
Да, това сигурно няма да ти е много трудно.
Запазете ми го. Ако ви създава проблеми, удряйте го!
Но не през устата - той трябва да говори, и то много!
Ще те чакам при скалата на навахите.
И дръж оня сакатия под око непрекъснато, ясно ли е?
Да, Франк.
Виждаш ли някого? - Не!
Ето го!
Само да стреляш ли знаеш
или можеш и да режеш?
Ей, ти!
Не бързай толкова!
Я да те поогледам хубавичко!
Хей, г-н Чу-Чу!
Лесно е човек да те намери.
Негодник мръсен! Няма нужда да те убивам.
Оставяш след себе си лигава следа, като охлюв!
Две хубави лъскави релси!
Има и още един негодник, който се отдалечава с всяка минута.
Ето - точно каквото поръча съпругът ви.
И тъй като плати в брой, всичко това сега е ваше.
Дъбови дъски, бук, бор - първокласен дървен материал.
Има и греди и колони за основи, 10 буренца с пирони,
20 варела катран и инструменти.
Може би е искал да разшири къщата. - Да разшири къщата ли?
С това може да построи поне осем такива!
Между другото, г-жо,
Макбейн поръча и това. Каза, че било важно.
Само че забрави да ми каже какво иска да напечатам отгоре.
Гара!
Може ли да повторите? - Казах да напишете "Гара"!
Това ли търсиш?
До гуша ми дойде от касапските ти методи!
Зная, че жената е тук,
но не искам повече ненужни убийства!
Готов съм да се спазаря за тази земя и да платя каквото трябва!
Не искам да губя повече време!
Направи голяма грешка, Мортън.
Когато не си във влака, приличаш на костенурка без черупка!
Това е смешно!
Сакатият говори наперено, за да не разберат, че го е страх!
Дошъл съм да се спазарим, Франк.
Нямам време да се надпреварвам с теб!
Да се надпреварваш?
Я се виж! Дори не можеш да си стоиш на краката!
Това достатъчно ли е, за да те накара да се чувстваш по-силен?
Мога да те размажа като червива ябълка!
Разбира се. Но няма да го направиш.
Защото няма да ти е от полза.
Кой знае докъде би стигнал, ако имаше два здрави крака!
Помогни му да се върне във влака и го дръж под око!
Мортън, не се тревожи за земята. Ако искаш да я платиш, направи го.
За теб няма значение кой е новият собственик.
Шайен! Хей, Шайен!
Тук има един квадрат от трупи! На него пише "Воден резервоар"!
И тук също! Само че пише "Пощенска станция"!
Тук пък пише "Конюшня".
А тук - "Църква".
Какво, по дяволите, е това? - Не се ли сещаш?
Това е железопътна гара, а това около нея е град.
Градът на Брет Макбейн.
Ама какъв щурак, а?
Да, но много особен щурак.
Ирландец.
Знаел е, че рано или късно линията, минаваща през Флагстоун,
ще продължи на запад. Така че е огледал цялата околност,
докато не намерил тази пустош.
Никой не я искал...
но той я купил.
След това затегнал колана и чакал с години.
Какво е чакал?
Железницата да стигне до тази точка.
Откъде да знае, че тя ще мине през неговата собственост?
Парните машини не могат да се движат без вода.
А единствената вода на 50 мили западно от Флагстоун е тук,
под тази земя.
Не е бил глупав нашият покоен приятел!
Щял е да продаде тая пустош на цената на тежестта й в злато!
Никой не продава мечтата на своя живот.
Брет Макбейн е искал да има собствена железопътна гара.
Откупил е правото да я построи.
Откъде знаеш всичко това? - Видях един документ.
Беше напълно законен - печати, подписи и всичко останало.
Но интересното бе, че със съвсем малки букви
отдолу имаше една клауза,
според която Макбейн или наследниците му губят правата,
ако до момента, в който линията стигне тази точка,
гарата още не е построена.
Като говорим за железници, забелязах, че работниците вече...
Забелязах, че работниците са вече току отвъд ония хълмове
и преди да се усетим, ще стигнат дотук.
Да.
Слушай, Хармоника.
Град, построен около жп-гара...
Човек може да натрупа състояние.
Стотици хиляди долари!
Дори повече -
хиляда хиляди долара!
Казват се "милиони".
Милиони, казваш?
Да, милиони!
Винаги съм мислел, че няма да е трудно
да се споразумеем с една умна жена.
Трябва само да...
Хей, ама вие какво стоите?!
Шефе, какво трябва да правим? - Какво да правите ли?
Да построите жп-гара, идиоти!
Сигурно няма да е кой знае какво,
но ще е първото, което ще види, щом се върне.
Ако изобщо се върне.
Мисля...
Да, започвам да си мисля, че ще ми е малко жал да те убия.
На теб ти харесва да си жива.
Харесва ти и да чувстваш ръцете на мъж по тялото си.
Харесва ти!
Дори и ако са на човека, убил съпруга ти.
Каква...
Каква малка негодница!
Има ли нещо, което не би направила, за да си спасиш кожата?
Нищо, Франк!
Да, сега разбирам защо толкова липсваш
на мъжете в Ню Орлеанс.
Чудесно изобретение е телеграфът.
Джил? Брюнетката?
Боже мой, та всички клиенти на най-елегантния бардак
на Бърбън Стрийт ронят сълзи, откакто си заминала!
Я ми кажи,
старият Макбейн знаеше ли за това?
Да, сигурно е знаел.
Той е точно типа човек, който би се оженил за курва.
Хей! Та това е идея!
Бих могъл да се оженя за теб.
Тогава земята ще стане моя.
А от теб...
може да излезе идеална съпруга.
Аз обаче не ставам за съпруг.
Много жалко. Ще трябва да измисля друго решение.
По-просто.
И по-бързо.
Като шериф на тази област бях помолен да оглавя
продажбата на търг на цялата собственост
на тук присъстващата г-жа Джил Макбейн.
Този парцел земя е с размери 320 акра.
Свободен е от всякакви задължения и ипотеки.
Тази собственост и всичко, прилежащо към нея,
ще бъде предадено на щастливия купувач при продажбата.
Целият инвентар е изброен по номера в списъка, който раздадох.
Собствеността ще бъде продадена целокупно на онзи,
който заплати най-голяма цена. Ясно ли е това на всички?
Обявявам търга за открит. Кой ще направи първата заявка?
Хайде, кой ще направи първата заявка?
200 долара!
Имаме първоначална заявка от 200 долара.
200 долара! Кой дава повече?
Тая дръглива земя не си струва неприятностите, дето си навличаш!
Хайде, приятели! 200 долара?
Та само добитъкът струва двойно!
И така!
Кой ще даде 300 долара?
Вижте, приятели. Разбирам, че не предлагаме Калифорния,
но 200 долара е ужасно малко за цялата тази собственост!
Дами и господа, не бих взел 200 долара дори като депозит!
Е, никой ли няма да даде повече?
Сигурна ли сте, че не искате да обявите минимална цена?
Дано да греша, г-жо Макбейн,
но май накрая ще продадете всичко за паница боб!
Само искам да го продам!
Добра ръка имаш, значи? - Щом казваш.
Колко? - Една карта.
И една за мен.
Раздаващият взема три.
Може ли да изиграя едно раздаване?
Петнайсет.
Разбира се! Седнете.
Аз ще раздавам.
Как се...
Как се играе тази игра, г-н Мортън?
Много е проста. Ако използваш ума си,
не можеш да загубиш.
Петстотин долара.
Петстотин долара!
Някой ще даде ли повече?
Едва ли.
Съжалявам, г-жо Макбейн,
но май ще трябва да приключим на тази цена.
500 веднъж...
500 долара два пъти...
500 долара... - Пет хиляди долара!
Казахте пет хиляди долара? - Идват насам.
Наградата за този човек е пет хиляди долара, нали?
Юда се е задоволил с 4970 долара по-малко.
В онези времена не е имало долари.
Да, но и тогава е имало продажни негодници!
Хей, чакай малко!
Затворът е натам! - Да, знам!
Ти обаче отиваш на гарата.
Изпращам те в Юма, Шайен.
Там имат модерен затвор.
С повече стени, решетки и пазачи.
След 20-тина години ще ти хареса, ще видиш!
Два билета, амиго. До следващата гара - еднопосочни.
Наздраве за теб и поздравления.
Направи добра сделка.
А, търга ли имаш предвид?
Забрави за него. Не инвестирам в земя.
Изобщо не ми приличаш на благороден закрилник на беззащитни вдовици.
Но пък...
И аз не приличам на беззащитна вдовица!
Шайенът е прав - ти си забележителна жена.
А ти пък си забележителен мъж. Но си си наумил нещо.
Ти също.
Гореща вода. Цяла вана с гореща вода!
Мисля, че е време да напълня ваната.
Кой си ти?
Джим Купър. Чък Янгблъд.
Още мъртъвци.
Всички те бяха живи, докато не срещнаха теб, Франк.
Ти плати 5000 долара за нещо, което ми принадлежи.
Пет хиляди...
плюс един!
И ти имаш право да изкараш печалба.
На твое място не бих умувал много.
Искаш да лапнеш твърде голям залък. Откажи се, докато още можеш.
Говориш като истински бизнесмен, Франк.
Влиянието на г-н Мортън е било благоприятно за теб.
Научил си и някои нови методи.
Да, г-н Мортън ти е показал доста нови неща.
Макар и да не си се отказал от старите.
Избери си който метод искаш, само направи сделката!
Коя сделка, Франк?
С теб имаме да уреждаме повече от една сметка!
Е, можем...
да ги съберем накуп и да ги уредим наведнъж! Тук и веднага!
По-полека, Франк, по-полека.
Трябва да се научиш да не прибързваш.
Да бъдеш спокоен е първото, което трябва да научи един бизнесмен.
Май г-н Мортън има още много да те учи.
Колко?
Един долар.
Май ще чуем онзи странен звук. - Точно сега!
Времето наистина лети.
Вече минава дванайсет.
Но... но те бяха негови хора! - Да.
И се опитаха да го убият? - Някой им е платил по-добре.
А, ти! - Ти му спаси живота!
Не ги оставих да го убият, а това не е едно и също!
Да, сигурно не е същото!
Облечи се. Време е да си вървиш.
Сварила ли си кафе?
Този път - да.
Хубаво е!
Майка ми го правеше така.
Горещо, силно и хубаво.
Шайен...
Защо чака отвън?
Какво прави?
Дялка едно парче дърво.
Имам чувството, че когато спре да дялка,
ще се случи нещо.
Изненадан ли си да ме видиш тук?
Знаех, че ще дойдеш.
Мортън веднъж ми каза, че не мога да бъда като него.
Сега разбирам защо.
Него едва ли би го притеснявало, че все още си жив някъде.
Значи все пак разбра, че не ставаш за бизнесмен.
Аз съм просто човек.
Тази раса е доста древна.
Ще се появят и други като Мортън и ще я унищожат.
За нас бъдещето няма значение.
Вече нищо няма значение. Нито земята, парите, жената.
Дойдох, за да се срещна с теб.
Защото знам, че сега ще ми кажеш какво търсиш.
Миг преди смъртта.
Знам.
Стоплих ти малко вода. Намерих и един бръснач.
Остави го там, моля.
Искам да виждам как се движи строежа, докато се бръсна.
Знаеш ли какво?
На твое място щях да дам на ония момчета по едно питие.
Не можеш да си представиш
какво щастие е за един мъж да види жена като теб.
Просто да я погледа.
А ако някой от тях те плесне отзад,
не го взимай присърце.
Те са го заслужили.
Развесели любимия си брат.
Кой... кой си ти?
Хей, знаеш ли, че си бил хубав мъж!
Но не съм подходящият мъж.
Нито пък той.
Може би, но това няма значение.
Ти не разбираш, Джил.
Хора като нас носят нещо в себе си.
Нещо, свързано със смъртта.
Ако тоя приятел оживее, ще влезе през вратата,
ще си събере нещата и ще каже "сбогом".
Сигурно би било хубаво да видиш как расте градът.
А сега трябва да вървя.
Ще стане хубав град - "Сладка вода".
Надявам се някой ден да се върнеш.
Някой ден.
Да. И аз трябва да вървя.
Не го взимай присърце.
Съжалявам, Хармоника. Ще трябва да остана тук.
Кой?
Налетях на г-н Чу Чу.
Изобщо не съм очаквал това от него.
Беше изплашен и...
Хей, Хармоника,
като те убиват,
моли се да е някой, който знае къде да стреля.
Тръгвай.
Тръгвай, не искам да ме гледаш как умирам.
Редакция и тайминг: Домани© Translator's Heaven 2011©