LISTA LUI SCHINDLER
Sincronizarea by Amstel
În septembrie 1939,
forţele germane au învins armata poloneză în două săptămâni.
Evreilor li s-a ordonat să-şi înregistreze membrii familiei
şi să se mute în oraşe mari.
Peste 10.000 de evrei soseau zilnic în Cracovia de la ţară.
- Numele? - Horowitz, Salomon.
- Schneider, Sarah. - Birnbaum, Olga.
Acolo! Acolo!
Isak Hudes.
Zucker, Helena.
- Hirsch, Salomon? - Hirsch, Salomon.
- Hauptman, Chaim! - Weisman! Weisman, Marcus!
- Feber, Ludwig! - Feber, Ludwig.
Elsa Bauman.
- Josef Klein. - Klein.
- Davidowich, Ignacy. - Paula Biffer.
Nadel, Rachela.
- Steiner, Gertruda. - Steiner, Hilda.
- Jerzy, ştii cine e bărbatul acela? - Nu.
Staţi mai aproape unul de celălalt, vă rog.
Zâmbiţi. Bine.
Da, dle.
Oferă-le de băut din partea mea.
Am înţeles, dle. De la cine să le spun că e băutura?
Poţi să le spui că e de la mine.
- Din partea domnului. - Care?
Îl cunoşti?
Află cine e.
Da, să trăiţi.
Agnieszka, aş da orice să te aud cântând în seara asta.
Dar ştiu că n-o vei face.
Mă faci să mă simt prost.
Ce face?
Aşteaptă aici!
Încântat de cunoştinţă!
Lăsaţi o femeie singură la masă într-un astfel de loc?
Draga mea, întruchipezi singurătatea.
Ce parfum încântător! Îmi frângi inima.
Încă un scaun, te rog! Vodcă pentru prietenul meu!
- Şi pentru doamna? - Un Pernod.
Veniţi la masă, fetelor! Beţi cu noi!
Veniţi! Măritaţi-vă cu noi!
- Mulţumesc. - Vă spun eu ce înseamnă cooperare.
La două zile după votarea legii că toţi evreii trebuie să poarte steaua,
croitorii evrei le produc pe bandă,
din diferite ţesături, la trei zloţi bucata.
Ce vinuri ai în pivniţă?
Am un Riesling nemţesc excelent din '37.
Franţuzeşti. Bordeaux. Château Latour, '28, '29?
Îmi pare rău.
De parcă n-ar înţelege despre ce lege e vorba.
De parcă ar fi emblema unui club de călărie.
- Un Margaux din '29? - Nu, n-avem.
- Nici Bourgogne? Romanée-Conti, din '37? - Ba da.
E în natura umană. "Facem ceva ca să evităm altceva."
Asta fac ei de mii de ani.
E în firea lor. Înfruntă furtunile.
Dar asta e o altfel de furtună. Nu mai e vorba de romani, ci de trupele SS.
REZERVAT
Martin.
Da, dle.
Cine este omul acela?
E Oskar Schindler!
JUDENRAT Consiliul evreiesc format din 24 de membri,
evrei responsabili de îndeplinirea ordinului regimului de la Cracovia
de a alcătui liste cu muncile, alimentele şi locuinţele lor.
Loc de depunere a plângerilor.
Rabine...
Proprietatea privată nu poate fi confiscată.
Cât timp rămân închise şcolile?
Nu ştiu.
"Articolul 47, jaful e interzis."
Nu ştii nimic!
- Cunosc Convenţia de la Haga. - Religia...
Au intrat în casa noastră şi ne-au spus că nu mai locuim acolo.
Acum aparţine unui ofiţer SS.
Vă rog. Ştiu doar ce mi se spune.
Şi mi se spune altceva în fiecare zi.
N-ar trebui să ne puteţi ajuta? Ce se întâmplă dacă-mi scot asta?
- Ce-o să-mi facă? - O să te împuşte.
- Termină cu tâmpeniile astea! - Itzhak Stern!
Îl caut pe Itzhak Stern.
Eşti sau nu Itzhak Stern?
- Da. - Unde putem sta de vorbă?
Ai ţinut registrele contabile ale unei firme de pe strada Lipowa.
Ce producea? Oale şi tigăi?
Legea mă obligă să vă spun că sunt evreu, dle.
Iar eu sunt neamţ. Asta e.
- Era o firmă bună? - Avea puţin succes.
Nu ştiu nimic despre produse emailate. Tu ştii?
Eu eram doar contabilul.
O tehnologie simplă, nu crezi?
Modifici maşinile, indiferent ce faci...
Şi poţi face alte lucruri, nu-i aşa?
Vase de teren, veselă pentru popotă. Contracte cu armata.
După ce se termină războiul, nu mai contează. Acum, da.
Poţi face o avere, nu crezi?
Cred că lumea are alte priorităţi acum.
Cum ar fi?
Sunt sigur că vă descurcaţi după ce obţineţi contracte.
Cu cât va fi mai rău, cu atât vă va merge mai bine.
Pot să fac rost de semnături. Asta e partea uşoară.
Mai greu e să găsesc banii ca să cumpăr firma.
N-aveţi bani?
Nu atât de mulţi. Ştii pe cineva care are?
Evrei. Investitori.
Sunt convins că ai relaţii în comunitatea oamenilor de afaceri evrei
care lucrează aici.
Care comunitate? Evreii nu mai pot avea afaceri.
- De aia e sub administraţie judiciară. - N-ar deţine-o ei.
Eu aş fi proprietarul. I-aş plăti în produse, oale şi tigăi.
- Oale şi tigăi. - Ceva ce pot folosi.
Ceva palpabil.
Pot să le vândă la negru sau să facă ce vor cu ele. Şi e toată lumea fericită.
Dacă ai vrea, ai putea conduce tu firma.
Staţi să înţeleg.
Ei ar pune toţi banii, eu aş face toată treaba.
Permiteţi-mi să vă întreb, dvs ce aţi face?
M-aş asigura că firma e cunoscută de toţi.
M-aş asigura că e văzută cu ochi buni.
La asta mă pricep, nu la muncă. Nu la muncă.
La prezentare.
Sunt sigur că nu cunosc pe nimeni interesat.
Ar trebui să fie interesaţi, Itzhak Stern.
Spune-le că ar trebui să fie.
Am un client care dă mărci pentru zloţi, la un schimb de 2,45 la 1.
Haină din lână cu guler de nurcă. E frumoasă. O dă pentru cupoane de raţie.
- Fitiluri pentru lămpi. - Ai un camion plin cu fitiluri?
Ce să fac cu atâtea fitiluri?
Nouă pe 12, nouă pe 14.
Nu ştiu. Mare, frumos, persan...
Ce e?
- Nu ştii ce e? - E cremă de pantofi.
- În cutii metalice? - Ai cerut cremă de pantofi.
- În cutii metalice. Asta e sticlă. - Metalice.
- Nu asta am cerut. - Ce contează?
- Ce contează?
Clientul meu a vândut-o clientului său care a vândut-o armatei germane.
Când a ajuns la destinaţie, din cauza gerului, s-au spart
toate cele 10.000 de bucăţi.
Nu e problema mea.
- Nu e problema lui. - Nu e problema ta?
- Nu e problema mea. - Bine.
Armata germană vrea să ştie de unde provine marfa.
- Voi avea grijă să afle. - Acum e problema ta.
Tu să taci!
Cutii metalice.
Salut!
Scuzaţi-mă că mă bag în discuţie, dar aveţi o cămaşă frumoasă.
E o cămaşă frumoasă.
Ştiţi unde aş putea găsi şi eu una la fel?
Ca asta?
Cumpărarea sau vânzarea pe stradă este ilegală.
Nu ne ocupăm cu aşa ceva. Am venit aici să ne rugăm.
Ştiţi cât costă o astfel de cămaşă?
Lucrurile frumoase sunt scumpe.
Câte?
Voi mai avea nevoie şi de alte lucruri pe viitor.
- Nicio problemă. - Din când în când.
20 MARTIE 1941 ULTIMA ZI DE INTRARE ÎN GHETOU
Decretul 44/91 stabileşte un perimetru închis pentru evrei, la sud de râul Vistula.
Reşedinţa în ghetoul împrejmuit de ziduri e obligatorie.
Toţi evreii din Cracovia şi împrejurimi sunt obligaţi să-şi lase casele
şi să se înghesuie într-un spaţiu de numai 16 hectare.
Ăsta e locul. Ce mai faceţi?
Adio, evreilor! Adio, evreilor!
Adio, evreilor!
Adio, evreilor! Adio, evreilor!
Adio, evreilor!
Doamne!
Oy, Doamne!
Dumnezeule!
Nu se putea mai bine de atât.
- Putea fi mai rău. - Cum? Spune-mi!
Cum Dumnezeu să fie mai rău de atât?
- Goldberg. - Poldek.
- Ce e asta? - Judenratul are propria poliţie acum.
- Nu mai spune. - Ordnungsdienst.
Acum sunt poliţist. Îţi vine să crezi? E greu de crezut.
Nu, nu e greu de crezut.
E o meserie bună, Poldek. Singura de aici.
Poate reuşesc să pun o vorbă bună pentru tine la şefii mei.
La şefii tăi?
Haide, nu sunt chiar aşa de răi cum spune lumea.
De fapt, sunt mai răi decât spune lumea, dar sunt mulţi bani la mijloc. Mulţi.
Dă-mi repartiţia pentru casă.
- Haide! - Arăţi caraghios cu şapca aia, Goldberg.
Parcă ai fi un clovn.
E un om important. Acordaţi-i două minute din timpul vostru.
De când timpul costă bani? Luaţi loc şi ascultaţi.
Vă rog. Dle?
Pentru fiecare mie investită, vă dau...
- Două sute. - 200 kg de produse emailate pe lună,
începând din iulie, timp de un an.
După aceea, suntem chit. Asta e tot. Simplu ca bună ziua.
- Nu e suficient. - Nu e suficient?
Nu e suficient?
Uite unde staţi! Uite unde aţi fost mutaţi! "Nu e suficient."
Acum două luni, ai fi avut dreptate. Dar nu şi acum.
Banii sunt tot bani.
Nu e adevărat. De aia suntem aici.
Schimb de mărfuri. E singura valută de valoare din ghetou.
S-a schimbat situaţia, prietene.
Te-am rugat eu să ne întâlnim?
Tu i-ai zis dlui Stern că vrei să vorbim.
Am venit. Ţi-am făcut o ofertă cinstită.
Un procent din firmă ar fi mai cinstit.
Las-o baltă. Poţi pleca.
De unde ştim că veţi face ce spuneţi?
Pentru că vă dau cuvântul meu.
Vreţi un contract? Ce tribunal l-ar recunoaşte?
V-am spus ce voi face. Ăsta e contractul.
Preţul SS standard pentru muncitorii evrei calificaţi e de şapte mărci pe zi,
cinci, pentru cei necalificaţi şi femei.
Atât plătiţi Oficiului Economic al Reichului.
Evreii nu primesc nimic.
Polonezilor le daţi salarii. De obicei, primesc mai mult.
- Mă ascultaţi? - Ce ziceai despre SS?
Preţul? Ce anume?
Salariul muncitorului evreu. Îl plătiţi direct SS-ului, nu muncitorului.
- El nu primeşte nimic. - Dar e mai puţin.
- Mă costă mai puţin ca un polonez. - Da.
Asta încerc să-ţi explic. Polonezii costă mai mult.
De ce să angajez polonezi?
O fabrică de produse emailate de pe strada Lipowa.
Proprietarul e un neamţ.
Dar e în afara ghetoului, aşa că puteţi face troc
pentru ouă sau ce aveţi nevoie, cu muncitorii polonezi. Aici nu puteţi.
Mai are nevoie şi de 10 femei sănătoase pentru...
Eu sunt sănătos.
Adu-o pe sora ta, bine?
Trebuie să-i convingeţi că puteţi oferi ceva util pe timp de război.
- Ce anume? Şi dacă n-o facem? - Eu sunt muzician.
- Te trec pe listă. - Şi te urcă în camioane...
Nu, nu e adevărat.
- Eşti muzician? - Da.
În locul tău mi-aş găsi o ascunzătoare bună.
- N-am de gând să mă ascund ca un animal. - Sunt şi locuri unde te poţi ascunde.
Am absolvit Universitatea din Liov.
Am lucrat la staţia hidroelectrică din Roznow.
Blauschein.
O să fac rost de documentele necesare, căci acesta nu mai este valabil.
Poţi sta la coadă toată ziua, tot asta primeşti.
Sunt inutile. Acum ieşi din rând
şi du-te să primeşti un permis albastru, Blauschein, dat muncitorilor calificaţi.
Îţi duc eu documentele astea la Pankiewicz.
La farmacist. Acolo, uite!
Ia ghici cine e aici?
Poldek! Te bucuri de vreme, Poldek?
- Îţi place să stai la coadă? - Vrei cremă de pantofi?
Într-o cutie metalică?
Neesenţial? Cred că nu înţelegi sensul cuvântului.
Nu primeşti Blauschein, dle. Du-te acolo! Mişcă! Următorul!
Cum adică, "neesenţial"?
Predau istorie şi literatură. De când sunt neesenţiale?
E tinichigiu.
- Nu e bine? - E foarte bine, doar că are 53 de ani.
- Documentul e prea nou. - Mulţumesc.
Ai înnebunit? L-ai lăsat în sertar. De câte ori să-ţi spun!
Certificatul de muncă se ţine tot timpul în buzunar.
Iar tu l-ai lăsat în sertar. De câte ori ţi-am zis?
Sunt tinichigiu.
Luaţi placa rotundă de tablă, o înmuiaţi în soluţie cu săpun,
apoi o puneţi în mijlocul presei.
Obţinem oala pentru supă. Oala pentru supă.
Oală pentru supă.
Grosz, dnă Grosz, să nu vă pierdeţi.
Dle, am 10 permise de muncă pentru Deutsche Emailwarenfabrik,
semnate de mine şi de dl Bankier.
Dacă se carbonizează, le curăţaţi cu o pilă.
Dar nu atingeţi simultan cei doi electrozi.
Vă veţi electrocuta. Poftim, încearcă!
Rulaţi tabla sub presă,
dar aveţi grijă la degete,
ca să nu ajungă în ceainic.
- Ocupaţia? - Sunt scriitor. Cânt la flaut.
Dar Moise e şi metalurgist calificat.
Ştie să facă oale de tablă. Ştie să facă tancuri. Orice are nevoie dl Schindler.
E foarte calificat. Arată-i permisul. Moise, arată-i permisul.
Apoi ţineţi castronul cu cleştele şi-l băgaţi în soluţia cu email.
După ce-l rotiţi pe toate părţile, îl puneţi deoparte să se usuce.
Orice vă întreabă, lăsaţi-mă să răspund eu în locul vostru.
Nu spuneţi nicio vorbă!
Îndosariere, facturare, programări ale întâlnirilor, stenografie.
- Dactilografie. Te descurci? - Binişor.
Te rog.
Aveţi nevoie de o secretară. Alegeţi.
Nu ştiu pe care. Sunt toate foarte pricepute.
Trebuie să alegeţi.
Zâmbiţi, vă rog!
Ai grijă de oaspetele meu, te rog.
Ceai la cutie. Cafea, pateu,
cârnaţi de ţară, brânzeturi, caviar de morun.
- Da. - Şi, desigur,
ţigări nemţeşti, nu?
Ia cât poţi de multe.
Mai ia şi fructe proaspete.
Din cele care se găsesc greu, portocale, lămâi, ananas.
Câteva cutii de trabucuri cubaneze. Cele mai bune.
- Da. - Şi ciocolată amară.
Nu batoane fine, ci bucăţi mari.
Mari cât palma, ca cele de la degustările de vin.
Bine.
Ne trebuie mult coniac. Hennessy, cel mai bun.
Şampanie Dom Pérignon. la sardele L'Espadon
şi vezi dacă găseşti ciorapi de nailon.
Am deosebita plăcere să vă anunţ
că Deutsche Emailwarenfabrik funcţionează la capacitate maximă.
Fabricăm vase emailate, de calitate superioară,
concepute şi realizate special pentru utilizare militară.
Folosind cele mai moderne echipamente,
personalul înalt calificat de meşteşugari şi zilieri de la D.E.F.
fabrică produse de o calitate inegalabilă,
ce îmi permit să ofer, cu deosebită încredere şi mândrie,
o gamă completă de ustensile pentru teren şi popotă,
ce nu poate fi egalată în nicio privinţă de concurenţii mei.
Consultaţi lista cu produsele şi culorile disponibile.
Anticipând că veţi fi de acord cu ofertele propuse
şi aşteptând cu nerăbdare o asociere de lungă durată şi înfloritoare,
vă transmit anticipat profunda mea recunoştinţă
şi cele mai bune urări. Oskar Schindler.
Da, am nevoie de 700 de bucăţi până joia viitoare.
Nouă sute. Nu, o mie, până miercuri.
Toată marfa de aici merge la fabrica lui Madritsch marţea viitoare.
Tatălui meu îi plăcea să spună: "Ai nevoie de trei lucruri în viaţă:"
"un doctor bun, un preot iertător şi un contabil deştept."
N-am prea avut nevoie de primele două până acum.
Dar de al treilea lucru...
Prefă-te şi tu, ce Dumnezeu!
Asta e tot?
Încerc să-ţi mulţumesc. Zic doar că n-aş fi reuşit fără tine.
În mod normal, ar trebui să accepţi recunoştinţa mea.
Ceea ce ar fi şi politicos.
Cu plăcere.
Pleacă!
Klonowska, cine e?
Se simte aşa de prost. Uită-te la ea!
Ştii ceva? Ţi-ar plăcea.
- Termină, Oskar! - Ce e?
- Nu trebuie să-mi placă mie. - Dar ţi-ar plăcea.
Nu aşa merge treaba.
Te-ai descurcat bine aici.
Arăţi minunat.
- Aveţi grijă la treaptă, dră. - Dna Schindler, Marek.
- Nu e o păcăleală? - De ce să fie o păcăleală?
- Hainele, maşina, apartamentul. - Stai puţin.
Ia ghici câţi angajaţi am pe statul de plată.
Oskar.
Tatăl meu, în culmea succesului, avea 50. Eu am 350 de angajaţi.
Am 350 de angajaţi în fabrică, cu un singur scop.
Să facă oale şi tigăi?
Să facă bani. Pentru mine.
Întreabă cineva de mine?
Acasă? Toată lumea.
Tot timpul.
Nu vor uita repede numele Schindler prin părţile astea, crede-mă.
Vor zice: "Oskar Schindler."
"Toată lumea şi-l aminteşte."
"A făcut ceva extraordinar."
"A făcut ceva ce n-a mai făcut nimeni."
"A venit aici fără nimic,"
"doar cu o valiză,"
"şi a făcut o fabrică mare dintr-o firmă falimentară."
"Şi a plecat cu un cufăr."
"Cu două cufere pline cu bani."
"Toate bogăţiile din lume."
Mă bucur să văd că nu s-a schimbat nimic.
Te înşeli, Emilie.
N-aş fi avut cum să ştiu asta înainte,
dar a lipsit mereu ceva.
În toate afacerile pe care le-am încercat, îmi dau seama acum că nu eu am dat greş.
Lipsea ceva.
Chiar dacă aş fi ştiut ce este, n-aş fi putut face nimic,
fiindcă nu poţi crea acest lucru.
Dar reprezintă diferenţa între succes şi eşec.
Norocul?
Războiul.
Să rămân?
E un oraş frumos.
Te-am întrebat dacă vrei să rămân.
Depinde de tine.
Oskar, promite-mi că niciun portar sau ospătar nu va crede niciodată
că nu sunt dna Schindler, ci altcineva. Atunci rămân.
La revedere, draga mea.
Aş putea citi asta sau aş putea lua masa cât mai este caldă.
Ne merge bine?
- Da. - Mai bine ca luna trecută?
Da.
Ne poate merge rău luna viitoare?
Dacă se termină războiul.
- Ce e? - Este un maşinist afară
care vrea să vă mulţumească personal că i-aţi dat o slujbă.
Vine zilnic. E foarte recunoscător. Durează doar un minut.
Dle Lowenstein?
Voiam să vă mulţumesc, dle, că mi-aţi dat ocazia să muncesc.
Cu plăcere. Sunt convins că te descurci bine.
SS-iştii m-au bătut măr. M-ar fi putut omorî,
dar sunt indispensabil pe timp de război, datorită dvs.
Mă bucur.
Muncesc mult pentru dvs.
- Sunt convins. - Şi voi continua s-o fac.
Minunat. Mulţumesc.
- Dumnezeu să vă binecuvânteze, dle. - Bine.
Sunteţi un om bun.
- Mi-a salvat viaţa. - Aşa e.
- Dumnezeu să-l binecuvânteze. - Bine. Vino!
Dumnezeu să vă binecuvânteze!
În pare rău, Herr Direktor, dar întârziaţi mult.
Acesta este pentru Obersturmbannführer.
Iar acesta este pentru nepoata lui, Greta. E ziua ei de naştere.
- Greta, ca Greta Garbo. - Apropo, să nu mai faci chestia asta.
Hai, condu! Lasă plecăciunile!
Ai văzut că omul ăla avea doar un braţ?
Da?
- Cum poate fi de folos? - E foarte folositor.
- Cum? - Foarte folositor! Succes!
O să întârziem la lucru.
Nu te gândi că sunt ai tăi, Oskar.
Înţelege că unora dintre ofiţerii de aici
nu le pasă deloc de producţie.
Pentru ei, este o prioritate naţională ca evreii să cureţe zăpada.
N-are nicio legătură cu realitatea, Oskar. Ştii şi tu, ştiu şi eu.
Evreii care curăţă zăpada au o semnificaţie rituală.
- Vino cu mine. - Sunt un muncitor indispensabil.
- Un muncitor indispensabil? - Da.
- Lucrez pentru Oskar Schindler. - Indispensabil pentru Oskar Schindler.
- Un evreu cu un braţ? - Da.
De două ori inutil!
Am pierdut o zi de producţie, Rolf.
Lucrez pentru Oskar Schindler.
Danka, uită-te în zăpadă! Uită-te în zăpadă!
Am pierdut un muncitor. Aştept despăgubiri.
Fă plângere la Oficiul Economic. E dreptul tău.
- Are vreun rost? - Normal că nu.
Un ştab de la Oficiul SS de Buget şi Construcţii a venit la prânz
şi ne-a spus că e o trădare să crezi că un muncitor evreu calificat
îşi are locul în economia Reichului.
Un maşinist cu un braţ, Oskar?
Era operator la presă.
Foarte calificat.
Herr Direktor?
La naiba! Nu pot să cred.
Stern, tu eşti?
Nu, sunt Poldek. În legătură cu Stern.
Lăsaţi bagajele pe peron!
Scrieţi clar numele. Întâi prenumele, apoi numele.
Nu luaţi bagajele cu voi.
Vi le vom trimite mai târziu.
Lăsaţi bagajele pe peron! Scrieţi clar numele.
Stern?
- E pe listă. - Da?
- Hai să-l găsim! - Îmi pare rău. Nu-l puteţi lua.
E pe listă. Dacă era muncitor indispensabil, nu era pe listă.
Vorbesc cu un funcţionar. Cum te numeşti?
- Dle, lista este corectă. - Nu te-am întrebat dacă e corectă.
- Te-am întrebat cum te numeşti. - Klaus Tauber.
Tauber.
Hauptscharführer, acest domn crede că a fost o greşeală.
Directorul fabricii mele este în acest tren.
Dacă pleacă cu el, îmi întrerupe producţia
şi Consiliul de Înarmare va dori să ştie de ce.
- E pe listă? - Da, dle. Itzhak Stern.
Lista este corectă, dle. Nu putem face nimic.
- Cum te numeşti? - Închideţi şi blocaţi uşile!
- Eu? Mă numesc Kunder. - Pleacă trenul.
- Kunder. - Hauptscharführer Kunder.
- K-U-N-D-E-R. - Dumneavoastră?
Schindler. S-C-H-I-N-D-L-E-R.
Domnilor, vă mulţumesc mult.
Pot să vă garantez că veţi ajunge amândoi
în sudul Rusiei până la sfârşitul lunii. O zi bună!
Stern!
- Stern! - Stern!
Itzhak Stern!
Stern! Itzhak Stern!
- Stern! - Itzhak Stern!
Stern!
Domnule?
- Stern! - Herr Direktor.
Îmi cer scuze.
- Opriţi trenul! L-am găsit! - Îmi cer scuze.
- Opriţi trenul! - Opriţi trenul!
Semnaţi aici. Iniţiala aici.
Pentru noi e totuna, înţelegeţi. Ăsta sau ăla...
Este o problemă cu lista.
- E vorba de documente. - Mi-am uitat permisul de muncă acasă.
Am încercat să le explic că e o greşeală, dar...
- Îmi pare rău, a fost o prostie! - Dacă întârziam cinci minute?
Ce m-aş fi făcut?
"ORAŞUL EVREIESC" - GHETOUL DIN CRACOVIA, IARNA ANULUI 1942
M-am trezit dintr-un vis azi-dimineaţă.
Eram lefter şi locuiam într-o cameră cu 12 necunoscuţi,
şi mi-am dat seama că chiar eram lefter şi locuiam într-o cameră cu 12 necunoscuţi.
- Şi-ţi vine să râzi? - Trebuie să râd.
Trăieşti în spatele zidurilor.
Nu zidurile sunt problema, ci restricţiile din viaţa mea.
Zidurile alea îi ţin la distanţă. Pentru mine, e suficient.
Mie îmi place aici. Locul ăsta are, cum să-i zic,
un aer sordid, ancestral.
- Eşti sclavul lor. - Nu ne mai invidiază nimeni.
- Sunt deştept. - Da, cum să nu.
- Eşti genial. - Puteai să fii şi tu ca mine.
Astăzi am avut timp să-mi limpezesc gândurile.
Nici nu-mi amintesc când am făcut-o ultima oară.
Când a fost ultima oară că am făcut asta?
Când am mai putut sta şi noi de vorbă?
Nu m-a trimis nimeni cu camionul azi. Nu s-a băgat nimeni în afacerile mele.
Nu că ar avea în ce să se bage...
Mai jos de atât nu se poate. Am ajuns la fund.
Ghetoul înseamnă libertate.
Strada asta împarte ghetoul în două.
Pe dreapta, în Ghetoul A, sunt angajaţi, muncitori în industrie şi aşa mai departe.
Pe stânga, în Ghetoul B,
forţă de muncă suplimentară, bătrâni şi invalizi, în general.
De acolo e bine să începeţi. Aveţi întrebări, dle?
UNTERSTURMFÜHRER AMON GOETH
Ja, de ce nu e ridicată capota? Am îngheţat.
Ne aşteptăm la o forţă de muncă între 25.000 şi 30.000.
LAGĂR DE MUNCĂ FORŢATĂ PLASZOW ÎN CONSTRUCŢIE
Separaţi. Bărbaţii în barăcile de lângă carieră.
Femeile în partea cealaltă a sârmei.
- Eu unde stau? - Acolo, dle.
- Acolo? - Da, la vilă.
Aia numeşti tu vilă?
- Vedeţi sinagoga lor? - Aia nu e o vilă.
Vrem s-o transformăm în grajd.
Aia e o casă.
Şi acolo ce e?
Grădiniţa. Cincizeci şi unu.
Avem dentist, cizmar, medici.
Au venit, dle.
Una dintre voi este foarte norocoasă.
Este un post liber departe
de munca asta istovitoare, la noua mea vilă.
Care dintre voi are experienţă ca menajeră?
Dacă mă gândesc mai bine, nu vreau servitoarea altcuiva.
Trebuie să mă dezobişnuiesc de obiceiurile astea enervante.
Nu vreau să-ţi dau răceala.
Cum te numeşti?
- Helen Hirsch. - Poftim?
Helen Hirsch.
- Cum? N-am auzit. - Helen Hirsch.
Dărâmaţi tot!
La muncă!
Dărâmaţi totul! Nu e sigur!
Zice că n-a fost turnată bine fundaţia. Trebuie să dărâme totul.
I-am spus că-s nişte barăci, nu Hotelul Europa.
Ingineră târfă jidancă! Târfa naibii!
Herr Kommandant. Trebuie scoasă toată fundaţia şi turnată din nou.
Altfel se va produce cel puţin o surpare la capătul din sud al barăcilor.
Întâi se surpă, apoi se prăbuşesc.
- Eşti ingineră? - Da.
Mă numesc Diana Reiter.
Absolventă a facultăţii de inginerie civilă a Universităţii din Milano.
O evreică şcolită, ca însuşi Karl Marx.
- Împuşc-o! - Cum?
Herr Kommandant, încerc doar să-mi fac treaba!
Şi eu pe a mea.
Dle, e şefa de echipă de pe şantier.
Nu stăm la discuţii cu oamenii ăştia.
Bine.
Nu, împuşc-o aici, în faţa mea.
Va fi nevoie de mai mult de-atât.
Sunt sigur că ai dreptate.
Dărâmaţi tot, turnaţi iar fundaţia şi reconstruiţi-o. Cum a spus ea.
Mai sunt multe de văzut, dar peste o oră se lasă întunericul.
Astăzi este o zi istorică.
Va fi o zi de neuitat.
Peste mulţi ani, tinerii vor întreba cu uimire despre ziua de azi.
Astăzi e o zi istorică la care participaţi şi voi.
Acum şase sute de ani,
când erau învinuiţi peste tot pentru ciuma neagră, Cazimir, aşa-zis
cel Mare, le-a spus evreilor că pot veni în Cracovia.
Şi ei au venit.
- Nu aşa de mult. Mai puţin. - Şi-au cărat bunurile în oraş.
- Da, mai puţin. - S-au stabilit aici.
Au pus stăpânire.
Au prosperat în afaceri, ştiinţă, educaţie, artă.
Au venit aici fără nimic.
Nimic.
Şi au progresat.
Timp de şase secole, a existat o Cracovie evreiască.
Gândiţi-vă la asta!
Până diseară,
cele şase secole nu vor mai fi altceva decât o vorbă în vânt.
N-au existat.
Azi este o zi istorică.
LICHIDAREA GHETOULUI 13 MARTIE 1943
Cred că vom începe cu Ghetoul B.
- Bine? - Începem din ambele părţi?
- Nu, începi de acolo. - Din dreapta?
- Da, din dreapta. Şi continui. - Bine.
Gold, Chaim!
- Gold, Chaim! - Da, Chaim Gold.
Împuşcă-l!
Hei, micuţule!
Ieşim prin canalizare. Mă uit să văd dacă e liber.
Mila, ia câteva lucruri. Nu mai mari de-atât.
Nu pot să intru în canal. Ţi-am zis că nu intru.
Ba poţi. Poţi.
Nu intru în canal!
Mişcaţi-vă! Acolo! Acolo! Mişcaţi!
Permisul, evreule!
La coada aia!
E ca şi moartă. Las-o.
Doar o clipă. Lăsaţi-mă s-o duc înăuntru.
Ori te duci după ea, ori treci la rând!
Femeile în stânga!
- Wilhelm! - Rose!
Bărbaţii, în dreapta! Femeile, în stânga!
- Femeile, în stânga! - Dă-mi drumul! Nu-mi las soţul!
- Femeile în stânga, bărbaţii în dreapta! - Ai grijă de tine!
Guvernul vostru e în ţara greşită!
Mamă! Mamă!
Mila!
- Ai un permis Blauschein. - Nu mai contează,
evacuează ghetoul.
Nu e loc şi pentru tine.
Ce tot spui? Am încercat deja. E destul loc.
- M-am răzgândit! - Mamă!
Uită-te cât loc e! Uită-te în ochii mei! Eşti speriată.
E loc pentru fată, dar nu şi pe tine.
- Mamă, eu ies! - Tu rămâi acolo.
Prefer să te ştiu aici, decât cine ştie pe unde.
Mamă!
Herr Kommandant!
Ce salut milităresc!
Raportez cu respect că mi s-a ordonat să strâng bagajele din drum,
ca să nu împiedice trecerea.
Termină treaba şi treci la rând, soldăţel polonez.
Dna Dresner?
Da.
Eşti prietenul fiului meu.
Nicio grijă. Plec în linişte. Nu-ţi creez probleme.
Intraţi sub scări! Vor termina curând percheziţiile. Sunteţi în siguranţă acolo.
- Vă rog să vă ascundeţi. - ...încălzit de soare.
Ascundeţi-vă sub scări!
Am căutat în toată clădirea. Nu mai e nimeni.
- Danka! - Mamă!
Bună, Adam!
Bună, Danka!
Veniţi cu mine! Am să vă pun la coada bună.
Ştii zicala: "O oră din viaţă e tot viaţă?"
Nu mai eşti copil. Am să mă rog pentru tine.
Te rog, hai să mergem! Te rog!
Haide!
De-abia aştept să se termine noaptea asta!
Keller, Fanni!
Adalbert, Hermann!
Faber, Dorothea!
Goldstein, Pola!
Warmberger, Markus!
Edelstein, Max!
A trecut ce-a fost mai rău. Acum suntem muncitoare.
Doamne! Amon!
Amon, te porţi copilăreşte!
Scularea!
- Fă cafea! - Fă-ţi-o singură.
SS-ul va conduce anumite industrii
din Plaszow.
O fabrică de feronerie, una de perii,
una de reciclare a hainelor evreilor
din ghetouri, pentru a fi folosite de familiile bombardate de acasă.
Dar industria privată, ca a voastră, are cel mai mult de câştigat
dacă se mută în lagărul comandantului Amon Goeth...
Nu, nu! Luaţi loc. Julian, ce mai faci?
Mă bucur să te văd, prietene.
- Oskar Schindler. - Leo John.
- Franz, mă bucur să te văd. - Mă bucur că ai venit.
- Şi eu. Julius. - Ce mai faci?
- Ai dat jos câteva kilograme. - Am mai scăpat de griji.
Vă rog să luaţi loc.
Încântat de cunoştinţă! Oskar Schindler.
- Am început fără tine. - Nu-i nimic. Am ratat ceva?
Îi explicam lui Herr Bosch şi lui Herr Madritsch
unele avantaje ale transferării fabricilor lor în Plaszow.
Mă refeream la mâncare.
Dacă forţa de muncă e cazată în lagăr, e disponibilă la orice oră.
Puteţi să-i puneţi la muncă toată noaptea, dacă vreţi.
Politica fabricii, oricare ar fi fost în trecut, va rămâne aceeaşi.
Va fi respectată.
Aş vrea să ştiu unde ai găsit un astfel de costum? Ce e asta? Mătase?
Normal.
Are un luciu fin.
- Mulţumesc. - Foarte frumos.
Ţi-aş zice că-ţi fac rost de unul, dar cel care l-a făcut e probabil mort.
Nu ştiu sigur.
M-am dus la muncă zilele trecute.
N-am găsit pe nimeni.
Nu mi-a spus nimeni nimic. Trebuie să aflu singur. Să intru acolo.
Dispăruseră cu toţii.
Nu.
N-au dispărut. Sunt aici.
Sunt ai mei! Pierd bani cu fiecare zi ce trece.
Fiecare muncitor împuşcat mă costă bani.
Trebuie să găsesc altul, să-l instruiesc.
O să facem aşa de mulţi bani, că asta nu va mai conta.
Nu e bine pentru afaceri.
Mulţumesc.
Lasă sticla.
Ia astea.
Lena, mulţumesc.
Scherner mi-a mai spus ceva despre tine.
Da? Ce anume?
Că tu cunoşti înţelesul cuvântului "recunoştinţă".
Că nu este o noţiune vagă,
cum este pentru ceilalţi.
Vrei să rămâi la locul tău.
Ai treburile tale în paralel.
Şi e bine că le ai.
Nu vrei să-ţi spună nimeni ce să faci.
Pot înţelege chestiile astea, să ştii. Te cunosc.
Vrei, de fapt, propriul tău mini-lagăr.
Îţi dai seama ce înseamnă asta? Câtă hârţogărie?
Şi trebuie să-l mai şi construieşti.
Numai obţinerea permiselor te face s-o iei razna.
Apoi vin inginerii
cu gura mare, se ceartă pentru canalizare, fundaţii,
coduri, specificaţii exacte,
garduri paralele de patru kilometri, 1.200 kg de sârmă ghimpată,
6.000 kg de garduri electrificate, izolatoare ceramice,
trei metri cubi de aer pentru fiecare prizonier.
Îţi vine să împuşti pe cineva. Am trecut prin asta,
mă înţelegi? Ştiu cum e.
Ştii cum e. Ai trecut prin asta.
Ai putea să-mi uşurezi situaţia.
Ţi-aş fi recunoscător.
Unde e Stern?
Goldberg şi Chilowicz. Ai grijă să-mi primesc partea
de la proprietarii fabricilor din acest lagăr.
Te las să ai grijă de partea mea cea mai consistentă,
de la Schindler.
El vrea să fie independent. Am fost de acord.
Dar independenţa costă scump.
Înţelegi acest lucru?
Uită-te la mine!
Nu uita pentru cine lucrezi acum.
Ţineţi-l aici! Vă scapă printre degete!
- Mai vrem vin! - Vin!
Nu-i daţi drumul prietenului meu. Nu-l lăsaţi să plece!
- Mulţumim, Herr Direktor. - Prost, Herr Direktor!
- Ce faci? - Ce? Mă scarpin în cap.
Îi fac să creadă că am păduchi. Aşa îi ţin la distanţă.
- Chiar ai păduchi? - V-aţi adus carneţelul?
Pe calendarul din birou sunt zilele soţiilor şi copiilor prietenilor SS-işti.
Nu uitaţi să le trimiteţi ceva.
Înregistraţi plăţile către Oficiul Economic şi Administrativ...
Uşurel, Stern, uşurel.
...conducerea Consiliului de Înarmare, generalul de la Interne
şi şeful poliţiei ca "onorarii".
Să le faceţi pe data de întâi a fiecărei luni,
spre deosebire de plăţile pentru contactele noastre SS.
Lista e în sertarul de jos al biroului...
"La data de întâi a fiecărei luni..."
Lista cu contactele SS, sertarul de jos al biroului,
pe care le veţi cataloga drept contribuţii caritabile trimise fiecărei oficialităţi.
Afacerile cu oamenii de contact de pe piaţa neagră, numiţi furnizori în registru,
- sunt mai complicate. - Las-o baltă!
Cum adică, s-o las baltă? Nu puteţi uita.
Mă doare capul. Mă doare capul!
- N-am putut să te scot de aici. - Nu voi păţi nimic.
Voi veni aici săptămânal. De obicei, miercurea.
O să vin să văd cum te descurci.
Bagă astea în buzunare.
Haide!
Herr Direktor, n-o daţi în bară.
Am lucrat din greu.
Mulţumesc pentru... Noroc!
La muncă!
Fabrica de feronerie din lagărul de muncă forţată din Plaszow.
Ce faci?
Balamale, dle.
Vin nişte muncitori mâine. De unde naiba vin?
Din Iugoslavia, Herr Kommandant.
Trebuie să le fac loc.
- Fă-mi o balama! - Am înţeles, dle.
Continuă, te descurci bine.
E foarte bine.
Dar nu înţeleg un lucru şi poate că mă ajuţi tu.
Nu înţeleg cum de ai lucrat
de la ora, cât să fi fost, 6:00 dimineaţa?
Şi, totuşi, ai făcut doar grămăjoara asta de balamale.
- Iisuse! - Pot să încerc eu, dle?
Verifică percutorul. S-o fi îndoit.
Nu, n-ar fi făcut zgomot dacă ar fi fost percutorul.
S-ar putea să fie cuiul. O fi unsuros lăcaşul.
- Haide! - Şi eu ce-am zis? Poftim.
Herr Kommandant.
Permiteţi-mi să raportez că grămada de balamale era aşa de mică,
fiindcă au fost recalibrate maşinile azi-dimineaţă.
M-au trimis să dau cu lopata la cărbuni.
Ciudat, nu?
Da.
Mulţumesc, Muek.
Lisiek! Să nu atingi pielea, tocmai a fost unsă.
- Rottenführer. - Pentru mine?
Mulţumesc foarte mult, Herr Direktor.
Herr Direktor!
Făcea balamale încet.
Deci el poate face o balama în mai puţin de un minut. De ce atâta caz?
- Mulţumesc, dle. - Cu plăcere.
Nu ştie nimeni cine a furat puiul?
Spuneţi-i cine l-a furat!
Trece un om cu un pui în braţe şi nu-l observă nimeni.
Salvaţi-vă!
Spuneţi-i cine a fost!
Tot nu ştie nimeni.
Tu ai fost! Tu ai comis furtul!
- Nu, dle. - Dar ştii cine a fost.
- Da. - Cine?
El!
- E foarte talentat. - Bine, adu-l aici.
Mulţumesc, dle.
- Vă mulţumesc din nou, Herr Direktor. - Din nou, cu plăcere.
E o onoare să lucrez pentru o companie aşa de mare.
Mă bucur că te avem.
Promit să învăţ tot ce-i de ştiut despre producţia de emailuri.
Minunat!
- Alo? A venit dra Elsa Krause. - Am nevoie doar de cinci minute.
Vrea să vorbească cu Herr Direktor.
Da.
Nu poate să vă vadă.
Luaţi loc, vă rog.
- Un Pernod? Un coniac? - Nu, mulţumesc.
Cu ce vă pot ajuta?
Se spune că aici nu moare nimeni.
Se spune că fabrica dvs e un refugiu.
Se spune că sunteţi bun.
Cine spune asta?
Toată lumea.
Mă numesc Regina Perlman, nu Elsa Krause.
Trăiesc în Cracovia cu acte false de la masacrul din ghetou.
Părinţii mei sunt în Plaszow.
Se numesc Chana şi Jakob Perlman.
Sunt oameni în vârstă. Acum omoară oamenii în vârstă în Plaszow.
Îi îngroapă în pădure.
N-am bani.
Am împrumutat hainele astea.
Vă implor! Vă rog!
Vă rog să-i aduceţi aici.
Eu nu fac aşa ceva!
Ai fost îndrumată greşit. Eu cer doar un lucru.
Ca muncitorul să aibă anumite calităţi.
Atâta cer şi atât mă interesează.
Tata e importator, nu metalurgist.
Activităţile astea sunt ilegale! Nu mă prinzi în plasă!
Dacă plângi, cer să fii arestată! Jur pe Dumnezeu!
Oamenii mor. E un fenomen natural.
Vrea să-i omoare pe toţi? N-are decât! Ce ar trebui să fac eu?
Să-i aduc pe toţi aici? Asta crezi tu?
Trimiteţi-i la Schindler! Trimiteţi-i pe toţi!
Locul acela e un refugiu, nu ştiaţi? Nu e o fabrică.
Nu e o întreprindere.
E refugiul rabinilor, al orfanilor
şi al oamenilor fără nicio calificare!
Crezi că nu ştiu ce faci?
Eşti aşa de tăcut tot timpul... Dar ştiu, ştiu!
- Pierdeţi bani? - Nu asta e ideea!
- Care e ideea? - E periculos! E periculos pentru mine!
Trebuie să înţelegi. Goeth este supus unei presiuni enorme.
Pune-te în locul lui.
Trebuie să conducă acest loc.
E responsabil pentru tot ce e aici, pentru aceşti oamenii.
Are o grămadă de lucruri pe cap.
Şi e în război, iar războiul scoate la iveală ce e mai rău în oameni.
Niciodată ce e mai bun, doar ce e mai rău. Întotdeauna ce e mai rău.
Dar, în împrejurări normale, nu s-ar comporta aşa. Ar fi de treabă.
Am vedea numai părţile sale bune...
E un escroc simpatic.
Un om căruia îi plac mâncarea bună, vinul bun, femeile, banii...
Omorurile.
Nu poate să-i placă aşa ceva.
Mi-a spus Bejski că alaltăieri a fugit cineva
de la muncă, dincolo de sârma ghimpată.
Goeth i-a aliniat pe toţi cei de la barăcile omului dispărut.
L-a împuşcat pe bărbatul din stânga lui Bejski şi pe cel din dreapta.
A mers de-a lungul rândului şi a împuşcat fiecare al doilea om.
Douăzeci şi cinci.
- Ce vrei să fac eu? - Nimic, nimic.
Stăteam şi noi de vorbă.
"Perlman."
Perlman!
Soţ şi soţie.
Jakob şi Chana Perlman!
Pune-l pe Goldberg să-i aducă.
Sunt convinsă că asta e mai bună decât cârpele alea, Lisiek.
Herr Direktor, îl ajutam pe Lisiek să găsească ceva
ca să cureţe petele din cada lui Herr Kommandant.
- Du-te s-o cureţi. - Scuzaţi-mă, Herr Direktor.
Nu trebuie să-mi raportezi mie, Helen.
Ştii cine sunt? Ştii?
Sunt Schindler.
Desigur. Am auzit
şi aţi mai fost aici.
Poftim, păstreaz-o undeva.
- Haide, ia-o! - Primesc mâncare în plus aici.
Dacă nu vrei s-o mănânci, fă troc cu ea. Sau dă-i-o lui Lisiek.
De ce să nu încerci să faci ceva?
În prima zi aici, m-a bătut
pentru că am aruncat oasele de la cină.
A venit la subsol la miezul nopţii şi...
M-a întrebat unde sunt.
Pentru câinii lui, înţelegeţi...
I-am zis, deşi nu ştiu cum am putut,
căci acum n-aş mai avea curajul, i-am zis:
"De ce mă bateţi?"
Mi-a zis: "Motivul pentru care te bat acum"
"este pentru că mă întrebi de ce te bat."
Îţi cunosc suferinţele, Helen.
Nu mai are importanţă.
Le-am acceptat.
Le-ai acceptat?
Într-o zi, mă va împuşca.
Nu, nu te va împuşca.
Ştiu. Văd ce se întâmplă.
Luni eram pe acoperiş cu tânărul Lisiek
şi l-am văzut pe Herr Kommandant ieşind pe uşa din faţă
şi, pe treptele de la intrare, chiar sub noi,
pe acele trepte, şi-a scos pistolul
şi a împuşcat o femeie care trecea pe acolo.
O femeie cu o boccea. În gât.
O femeie care-şi vedea de drum.
Nu era nici mai grasă, nici mai slabă,
nici mai lentă, nici mai rapidă ca altcineva,
şi nu reuşeam să înţeleg cu ce greşise ea.
Cu cât stai mai mult lângă Herr Kommandant,
cu atât îţi dai seama că nu există un set de reguli după care să te ghidezi.
Nu-ţi poţi spune că, dacă respecţi regulile, eşti în siguranţă.
N-o să te împuşte, fiindcă îi placi prea mult.
Te place aşa de mult, încât nu te lasă nici să porţi steaua.
Nu vrea să ştie ceilalţi
că îi place o evreică.
A împuşcat-o de pe scări pe femeia aceea
pentru că nu însemna nimic pentru el.
Era una ca oricare alta,
nici nu-l deranja, nici nu-i plăcea.
Dar tu, Helen...
Stai liniştită. Nu e acel gen de sărut.
Mulţumesc.
Poftim.
Uitasem. Vinul.
Minunată petrecere, Amon! Mulţumesc.
De ce bei poşirca aia?
Ia zi! Îţi trimit mereu marfă de calitate.
O să-ţi explodeze ficatul ca o grenadă.
Mă uit la tine.
Te privesc.
Nu eşti niciodată beat.
Asta...
Asta înseamnă că ştii să te controlezi.
Iar controlul înseamnă putere.
Asta e putere.
De aia se tem de noi?
Avem puterea să-i ucidem pe nenorociţi, de aia se tem de noi.
Se tem de noi pentru că avem puterea să-i ucidem în mod arbitrar.
Un om comite o infracţiune. Ştie ce-l aşteaptă.
Punem să fie omorât şi ne simţim bine.
Sau îl omorâm cu mâna noastră şi ne simţim şi mai bine.
Dar asta nu e putere.
Asta e justiţie. Nu e totuna cu puterea.
Puterea înseamnă să ai toate motivele să ucizi,
dar să n-o faci.
Tu crezi că asta înseamnă putere?
Asta-i caracteriza pe împăraţi. Când un om fura ceva,
era adus în faţa împăratului,
omul se arunca în genunchi şi implora milă.
Ştia că urma să moară.
Iar împăratul îl ierta.
Pe acel om de nimic. Îl lăsa să plece.
Cred că eşti beat.
Asta înseamnă putere, Amon.
Asta înseamnă putere.
Amon cel Bun.
Te iert.
Ce vor?
Nu ştiu, dar sunt la mine în birou şi verifică registrele contabile.
În calitate de contabil al meu, spune-mi, trebuie să mă îngrijorez că revizorii
- îmi verifică registrele? - Păi...
- Sau ţi-ai făcut treaba bine? - Nu trebuie să vă îngrijoraţi.
Nu trebuie să mă îngrijorez.
Îmi pare rău, dle.
Ştii cât costă şaua asta?
Ştii cât costă?
Bine.
Stern, ce dracu' tot umbli după mine?
Am prins-o fumând la lucru.
Spune-i să n-o mai facă.
Trebuie să raportez, dle.
N-am reuşit să curăţ petele de pe cadă.
- Ce ai folosit, Lisiek? - Săpun, dle comandant.
Săpun? Nu leşie?
Hai, pleacă! Pleacă. Te iert.
Te iert.
Deşi nu sunt rabin, în aceste împrejurări
îl rog pe Atotputernic să mă ierte
că vă binecuvântez eu.
Aşadar...
Aici vii ca să te ascunzi de mine.
Am venit să-ţi spun
că eşti o bucătăreasă minunată
şi o servitoare pricepută.
Vorbesc serios. Dacă ai nevoie de referinţe după război,
ţi le dau cu plăcere.
Cred că te simţi singură aici,
când îi auzi pe cei de sus cum se distrează.
Nu-i aşa?
Poţi răspunde.
Dar care e răspunsul corect? Asta te întrebi.
Ce vrea să audă?
Adevărul, Helen, este întotdeauna răspunsul corect.
Da, ai dreptate.
Amândoi ne simţim singuri uneori.
Da. Eu...
Ştii,
mi-aş dori atât de mult
să întind mâna şi să-ţi alin singurătatea...
Oare cum o fi?
Ce ar putea fi rău în asta?
Îmi dau seama că nu eşti o persoană
în sensul strict al cuvântului, dar...
Poate că ai dreptate şi în privinţa asta,
poate că nu e greşit...
Nu e vina noastră.
Este... Nu, e ce se întâmplă.
Când vă compară
cu viermii, cu rozătoarele şi cu păduchii...
Eu doar...
Nu, ai dreptate.
Ai foarte mare dreptate.
Asta e faţa unui şobolan?
Aceştia sunt ochii unui şobolan?
Evreii n-au şi ei ochi?
Simt ceva pentru tine, Helen.
Nu, nu cred.
Eşti o târfă evreică.
Era cât pe ce să mă convingi, nu-i aşa?
Nu-i aşa?
Bravo!
- Bravo! - Bravo!
Din partea muncitorilor, dle,
vă urăm la mulţi ani!
La mulţi ani!
Personalul, vă rog...
Vă mulţumesc mult pentru tortul încântător.
Mulţumesc foarte mult. Mulţumeşte-le din partea mea.
Au sosit trenurile şi oamenii au fost scoşi afară cu bâtele.
Au fost aliniaţi în faţa a două depozite enorme.
Pe unul scria "Sala pentru haine", pe celălalt, "Obiecte de valoare".
I-au pus să se dezbrace.
Un băieţel evreu le dădea bucăţi de sfoară ca să-şi lege pantofii unul de celălalt.
I-au ras în cap.
Le-au spus că părul era pentru ceva special pentru echipajele de pe submarine.
Şi au fost mânaţi ca vitele de-a lungul unui hol mare
spre nişte buncăre cu steaua lui David pe uşi
şi cu inscripţii care ziceau: "Baie şi cameră de inhalare."
SS-iştii le-au dat săpun.
Le-au spus să respire întruna ca să se dezinfecteze.
Apoi i-au gazat.
Mila, de ce le-au dat săpun?
Ca să accepte să intre, bănuiesc.
Hai, Mila, termină! Poveştile tale de adormit copiii ne sperie pe toate.
Da. E ridicol.
Nu pot să cred aşa ceva.
N-am zis că am crezut. Am zis că am auzit.
De la cine?
De la unul ce a auzit de la altul care era de faţă.
Dacă ar fi fost de faţă,
ar fi fost gazaţi.
- Da. - N-are logică.
Noi suntem forţa lor de muncă.
Ce sens are să-ţi omori mâna de lucru?
Să te străduieşti atât ca să aduni forţă de muncă, doar ca să...
Nu, nu poate fi adevărat.
Noi suntem foarte importanţi pentru ei.
Da, acum. Noapte bună!
- Noapte bună. - Noapte bună. Vise plăcute.
Atenţiune, atenţiune!
Toţi cei care sunt în viaţă
să vină imediat în Appellplatz!
- Atenţiune, atenţiune! - Trebuie să mergem în Appellplatz.
- Toţi cei care sunt în viaţă... - Sunt cei cu listele.
- ...să vină imediat în Appellplatz! - Va fi o selecţie.
Atenţiune, atenţiune! Toţi cei care sunt în viaţă
să vină imediat în Appellplatz!
N-ar strica să mai slăbeşti puţin, Amon.
Şi s-o laşi mai moale cu coniacul.
Bună dimineaţa. Ce se întâmplă?
Un alt controlul medical bianual.
Acolo.
Vine un alt transport de...
Ce sunt de data asta?
- Unguri. - Da, de unguri.
Trebuie să-i separăm pe cei bolnavi de cei sănătoşi, ca să le facem loc.
Lasă-mă să te ajut.
Trebuie să ieşim.
Nu pleca!
Trebuie să fii îmbujorată, Rebeka.
Ăla e mecanicul meu.
Cine a avut ideea strălucită să scape de el?
Nu, nu! Stai, las-o! Ea poate să muncească.
Vino încoace. Ascultă,
trebuie să-i separi pe bolnavi de cei sănătoşi.
Cei care pot să muncească şi cei care nu. Ea poate.
Poţi să munceşti. Du-te acolo!
Cei care n-au fost selecţionaţi pentru transport pot să se îmbrace.
- Duceţi-vă în barăci! - Întoarceţi-vă în barăci!
Înapoi la barăci!
Dumnezeule!
- Olek? - Danka?
Olek? Olek?
Olek!
- Olek? - Danka?
- Olek?
Nu l-am văzut!
Se ascund. Crede-mă că se ascund.
O ştiu eu pe Danka. A găsit un loc sigur. Şi i-a ascuns pe toţi.
Găseşte-ţi altă ascunzătoare! Aici nu mai e loc. Pleacă! Repede!
Cară-te! Ăsta e locul nostru. Cară-te!
- Oskar! - Amon. Domnilor.
- De ce nu m-ai sunat? - Am încercat să te sun. Dă-te, Hujar!
- Ce picnic! Salut, Madritsch. - Oskar!
Întârzie cam mult, să ştii. Nu credeam că va dura atât.
- Bei ceva? - Ceva rece. Bowle.
Un Bowle.
Încă o zi frumoasă!
- Wohlsein! - Mulţumesc.
Ce-ai zice să scoatem furtunurile şi să stropim vagoanele? Mulţumesc.
Fă-mi plăcerea.
- Hujar! - Da, să trăiţi!
- Adu furtunurile! - A luat foc ceva?
La ferestre. Aşa, aşa.
Pe acoperiş. Aşa, bine. La fereastră, la fereastră.
Haide! Haide!
Aşa, mai mult!
Bine. Mai mult.
E o cruzime din partea ta, Oskar. Le dai speranţe.
N-ar trebui. E o cruzime!
Haide, încearcă să ajungi până la capăt.
Apă! Mai multă apă!
Am 200 m de furtun în fabrică.
Eu am 20 m în curtea de acasă.
Putem să ajungem la ultimele vagoane.
Ce e? Ce e?
- Hujar! - Da, cum să nu.
Nu uita acoperişul!
Pe acoperiş, în partea cealaltă.
Scharführer, de câte ori opreşte trenul,
să deschizi uşile şi să le dai apă, da?
Vagonul ăsta! Vagonul ăsta!
N-am zis că o să regreţi, dar s-ar putea.
Nu uita acest lucru.
Va trebui să ne asumăm riscul.
Bine. E o zi frumoasă. Merg cu tine la plimbare.
Tu ce-ai făcut?
Am încălcat legislaţia rasială.
Deşi mă îndoiesc că prevederile se aplică în cazul meu.
Am sărutat o evreică.
Şi ţi-a căzut scula?
Îi plac femeile.
Îi plac femeile frumoase.
Când vede o femeie frumoasă, îşi pierde minţile.
Vreau să spun...
Are multe femei.
Şi ele îl adoră.
Ja, îl adoră. Deşi e căsătorit, tot...
Bine, nu. Era evreică. El nu trebuia s-o sărute.
Dar n-aţi văzut cum arăta fata.
Eu am văzut-o. Era...
Era foarte frumoasă.
Evreicele astea te vrăjesc.
Când lucrezi pe lângă ele, ca mine, îţi dai seama.
Au această putere. E ca un virus.
Unii dintre oamenii mei sunt infectaţi.
Ar trebui compătimiţi, nu pedepsiţi. Ar trebui vindecaţi.
E ca tifosul. Li se întâmplă multora.
E o problemă de bani?
Încerci să mă mituieşti?
Să vă mituiesc? Nu, vă rog. E o gratificaţie.
Heil Hitler!
Bună, Amon.
Ia loc!
Îţi dăm evreice cu cinci mărci pe zi, Oskar.
Pe noi ar trebui să ne pupi, nu pe ele.
Ferească Dumnezeu să ţi se aprindă călcâiele după vreo evreică.
Ar fi o relaţie fără viitor. Ei n-au viitor.
Asta nu e o conversaţie rasistă despre evrei.
Este politica de acum.
CHUJOWA GORKA APRILIE 1944
Departamentul D i-a ordonat lui Goeth să exhumeze şi să incinereze
peste 10.000 de evrei ucişi la Plaszow şi în ghetoul din Cracovia.
Îţi vine să crezi?
De parcă n-aş fi avut destule pe cap, au mai venit şi cu chestia asta.
Trebuie să-i găsesc pe toţi zdrenţăroşii îngropaţi aici şi să-i ard.
Gata cu petrecerea. Ne închid şi îi trimit pe toţi la Auschwitz.
Când?
Nu ştiu. Imediat ce planific transportul.
Peste vreo 30, 40 de zile. Va fi distractiv.
- Am vorbit cu Goeth. - Cunosc destinaţia.
Astea sunt ordinele de evacuare.
Eu trebuie să organizez transporturile şi plec cu ultimul tren.
Nu asta voiam să spun.
L-am pus pe Goeth să-mi promită că va pune o vorbă bună pentru tine.
N-o să ţi se întâmple nimic rău acolo. Vei primi un tratament special.
Ordinele care vin de la Berlin
menţionează tot mai des "tratamentele speciale".
Aş vrea să cred că nu la asta vă refereaţi.
Tratament preferenţial, bine?
Trebuie să inventăm un limbaj nou?
Cred că da.
Presupun că rămâneţi aici.
- În Cracovia? De ce-aş rămâne? - De ce? Aveţi o afacere de condus.
Veţi angaja alţi muncitori, probabil polonezi.
Costă mai mult, dar...
Ce aveţi de gând să faceţi?
Tu mi-ai condus afacerea.
Nu, mă duc acasă.
Am terminat ce-am avut de făcut aici.
Am mai mulţi bani decât aş putea cheltui vreodată.
Într-o zi, se va termina totul.
Voiam să-ţi spun că poate vom bea ceva atunci.
Aş prefera să bem acum.
Nu înţeleg. Îi vrei pe aceşti oameni?
"Aceşti oameni"? Sunt oamenii mei. Îi vreau.
Cine te crezi, Moise? Ce înseamnă asta?
Cum faci bani? Care e şmecheria?
E o afacere bună.
După părerea ta, e o afacere bună.
Trebuie să-i transporţi pe ei, să transporţi echipamentul
şi tot restul în Cehoslovacia.
Să plăteşti transportul şi să construieşti alt lagăr. N-are sens.
- Ascultă-mă, Amon... O fac pentru mine. - Îmi ascunzi ceva.
Îi cunosc. Nu trebuie să-i instruiesc pe alţii.
- Nu-mi spui tot. - E bine şi pentru tine. Mă revanşez.
- Evident. - E bine pentru armată.
Da, sigur.
- Ştii ce voi produce? - Ce?
- Obuze de artilerie. - Fac şi alţii.
- Proiectile de tancuri. E nevoie. - Ja.
- E toată lumea fericită. - În afară de mine.
Cred că mă tragi cumva pe sfoară.
Dacă eu câştig 100, tu sigur câştigi 300.
Şi, dacă recunoşti că faci 300, înseamnă că faci 400. Dar cum?
- Ţi-am spus. - Mi-ai spus, dar nu mi-ai spus, de fapt.
Bine, nu-mi spune.
Sunt de acord. Mă enervează doar că nu-mi dau seama ce vrei să faci.
Trebuie doar să-mi spui cât valorează pentru tine.
- Cât valorează un om pentru tine? - Nu, nu.
Cât valorează un om pentru tine?
Poldek Pfefferberg. Mila Pfefferberg.
Şi...
Stagel, Stagel...
- Paul. - Paul Stagel.
Doctor.
- Investitorii. Îi vreau pe toţi. - Bine, dle.
Fischer. Ismail Fischer.
Fischer, Ismail.
- Josef Scharf. - O clipă, dle. Îmi cer scuze.
Haide, Stern! Scharf.
Copiii. Toţi copiii.
- Herbert Stier. - Mulţumesc.
- Câţi sunt? - Vreo 400, 450.
Mai mulţi.
- Feigenbaum, Jakob. - Wolf. Wolf Wein.
Feigenbaum, Lutek, Jakob... Nacha. Da? Nacha.
Da, Nacha.
Şi Wolf.
Câţi sunt?
- 600. - Mai mulţi.
Poţi face ce fac şi eu. Poate-ţi ies şi nişte bani din asta.
Nu ştiu...
Haide, Julius! Ştiu că le dai mâncare şi haine în plus.
Pe care le-ai plătit din buzunarul tău.
Dacă ne unim forţele, putem scoate de aici peste 4.000.
Oskar...
Îi putem trimite într-un loc sigur, în Moravia.
Nu ştiu ce să zic...
Câte ţigări aţi fumat?
Prea multe.
Pentru fiecare ţigară fumată, eu inhalez jumătate.
- Am făcut tot ce-am putut. - Nu accept.
- Nu, Oskar, nu mai pot face nimic. - Nu accept asta!
Nu.
- Câţi sunt? Câţi? - Circa 850.
Circa, Stern? Numără-i! Câţi sunt?
Ajunge! Poţi termina pagina aceea.
Ce a zis Goeth despre asta?
I-aţi spus de câţi oameni aveţi nevoie şi...
Nu-mi spuneţi că-i cumpăraţi.
Îi cumpăraţi? Îl plătiţi pentru fiecare nume în parte?
Dacă ai mai lucra pentru mine, m-aş aştepta să te opui.
Mă costă o avere.
Termină pagina şi lasă un spaţiu pe ultimul rând.
Aţi...
Lista asta e binele absolut.
Lista asta înseamnă viaţă.
În jurul ei e numai abis.
Oskar, e o eroare aici, la sfârşitul ultimei pagini.
Nu, mai vreau să trec un nume acolo.
Nu găsesc o servitoare aşa de pricepută ca ea la Brinnlitz.
Sunt numai fete de la ţară.
Nu.
- O mână de 21. - Nu.
- Dacă înving eu, îţi dau 7.400 de mărci. - Nu.
- Pentru cea mai bună mână, îţi dau 14.800. - Nu.
Dacă înving eu, treci fata pe lista mea.
- N-o pot juca pe Helen la cărţi. - De ce nu?
N-ar fi corect.
Oricum s-ar duce la Auschwitz.
- Ce contează? - Nu se duce la Auschwitz.
Nu i-aş face aşa ceva. Nu, vreau să vină cu mine la Viena.
Vreau să vină să lucreze pentru mine acolo.
- Vreau să îmbătrânesc alături de ea. - Ai înnebunit?
Amon, n-o poţi lua cu tine la Viena.
Nu, normal că nu.
Dar aş vrea să pot.
Ceea ce pot să fac, dacă aş fi un bărbat adevărat, este un gest de omenie.
O s-o duc în pădure şi o s-o împuşc în ceafă. Nu va simţi nimic.
Cât ai zis că-mi dai dacă fac 21?
Ai zis 14.800?
Schindlerjuden la mesele astea! Spuneţi-vă clar numele!
- Suntem familia Dresner. - Juda, Jonas, Donata şi Chaja.
- Suntem familia Rosner. Henry, Manci... - Şi Leo.
- Şi fiul nostru. - Eu sunt Olek.
Maria Mischel.
Chaim Nowak.
Wulkan, Markus.
Michael Lemper.
Itzhak Stern.
Rebeka şi Joseph Bau.
- Rosalia Nussbaum. - Wilhelm Nussbaum.
Jakob Levartov.
- Farber, Rosa. - Farber, Andrzej.
- Sara. - Friehof, Fischel.
Mietek Pemper.
Poldek şi Mila Pfefferberg.
Horowitz, Dolek.
Adam Levy.
Marcel Goldberg.
Klipstein, Isak David.
Altmann, Eduard.
Grunberg, Miriam.
Luftig, Eliasz.
Hilmann, Eduard.
Erna Rothberg.
Zuckermann, Jetti.
Helen Hirsch.
A trecut ce-a fost mai rău.
Bărbaţii, în acest tren, femeile, în acel tren.
Aveţi grijă! Bărbaţii, în acest tren, femeile, în acel tren.
Atenţie unde călcaţi! Bărbaţii, în acest tren, femeile, în acel tren.
Minunat, Olek.
Ştii cum se transformă gheaţa în apă?
Olek, mai ia unul!
ZWITTAU-BRINNLITZ, CEHOSLOVACIA ORAŞUL NATAL AL LUI OSKAR SCHINDLER
Veţi fi mulţumit de nivelul de eficienţă pe care-l obţin de la muncitori.
Budzyn, sub comanda mea,
era invidiat de toţi comandanţii din sistemul lagărelor de muncă.
- Dar prizonierii... - Scuze.
Ar fi preferat să fie în altă parte.
Trenul cu femei a plecat din Plaszow
şi trebuie să sosească.
Ştiu că a fost un drum lung.
Dar e puţin de mers până la fabrică,
unde vă aşteaptă o supă caldă şi pâine.
Bine aţi venit în Brinnlitz!
- Fasole în cholent? - Fasolea e cea mai bună.
Mie nu-mi place fasolea.
Fasole cu carne, cartofi şi pâine.
Nu aşa se face cholentul.
- Ouă în cholent? - Da!
- Nu-mi place cholentul. - Ştiu.
- Ce-ţi place? - Icrele negre.
Într-o zi, la foc...
AUSCHWITZ
- Unde sunt cei care fac listele? - Unde sunt mesele?
Mamă, unde suntem?
Sunt la Auschwitz.
N-au trimis trenul încoace. Au făcut o greşeală în acte.
- Câţi ani ai, maică? - Şaizeci şi opt.
Tuşeşte, maică.
Cică e o binecuvântare să cazi pe gardul electric.
Nu te ucide pe gard, Clara.
Altfel n-o să ştii niciodată ce s-a întâmplat cu tine.
- Câţi ani ai, maică? - Şaizeci şi şase.
- Domnule? - Bună dimineaţa.
A fost o greşeală. N-ar trebui să fim aici.
Lucrăm pentru Oskar Schindler. Suntem evreii lui Schindler.
- Cine e Oskar Schindler? - Avea o fabrică în Cracovia.
De vase din email.
Făcea oale.
Câţi ani ai, maică?
Nu sunteţi singurul industriaş care are nevoie de mână de lucru,
Herr Schindler.
Din câte-mi amintesc, la începutul anului lG Farben a cerut
un tren plin cu unguri pentru fabrica de produse chimice.
Trenul a trecut prin galerie
şi ofiţerul însărcinat cu selectarea s-a pus imediat pe treabă
şi a trimis 2.000 dintre ei
direct la Tratamentul Special.
Nu e treaba mea să intervin în procesele care au loc aici.
De ce credeţi că vă pot ajuta pe dvs,
dacă nu i-am putut ajuta pe cei de la IG Farben?
Permiteţi-mi să vă explic motivul.
Nu vă judec în niciun fel.
Dar ştiu că, în lunile care vor urma,
vom avea nevoie cu toţii de bogăţii uşor de transportat.
Aş putea pune să vă aresteze.
Sunt protejat de prieteni puternici. Ştiţi bine.
Nu zic că accept.
Dar mă deranjează să le văd pe masă.
Primesc un transport mâine.
Vă pot da 300 de unităţi.
Noi-nouţe. Marfă proaspătă.
- Când vine trenul, vi-l trimitem. - Da, da.
- E al dvs. - Înţeleg.
Dar eu îi vreau pe aceştia.
N-ar trebui să vă cramponaţi de nişte nume.
Exact. Sunt multe documente de modificat.
Zoldinger, Ernestina! Waldergrun, Hilda!
Waldergrun, Leonora!
Laast, Anna! Pfefferberg, Mila!
Dresner, Chaja! Dresner, Danka!
Nussbaum, Sidonia! Rosner, Manci!
Hirsch, Helen! Grosz, Chaja Sara! Seelenfreund, Estella!
Nu, nu!
Danka! Danka!
Nu! Nu!
Hei! Ce faceţi?
Sunt ale mele! Sunt muncitoarele mele! Trebuie să suie în trenul meu!
Sunt calificate în muniţie. Sunt indispensabile!
Fetiţele sunt indispensabile!
Degetele lor şlefuiesc interiorul cartuşelor.
Cum altfel aş putea şlefui interiorul unui cartuş de 45 mm?
Spune-mi tu! Spune-mi!
Înapoi în tren! Înapoi în tren!
Conform prevederilor Departamentului "W",
este ilegal să ucizi un muncitor fără motiv.
Fondul de Recompensări pentru Afaceri
îmi dă dreptul să cer despăgubiri pentru astfel de decese.
Dacă împuşcaţi fără să gândiţi,
voi mergeţi la închisoare, eu sunt plătit.
Aşa stau lucrurile.
Aşadar, nu vor exista execuţii pe loc aici.
Nu se va amesteca nimeni în producţie.
Ca să mă asigur de acest lucru, gărzile nu vor putea intra în fabrică
fără autorizarea mea.
Pentru cooperarea ta, îţi voi fi recunoscător.
Veniţi!
Hai, băieţi, veniţi!
Niciun portar şi niciun ospătar nu te va mai lua drept altcineva.
Îţi promit.
Itzhak.
El e Itzhak Stern, contabilul meu.
Bănuiesc că sunteţi dna Schindler.
- Încântat. - Emilie s-a oferit să lucreze la clinică.
- Foarte amabil din partea dvs. - Ştiu.
Trebuie să discutăm când aveţi timp.
E soţia mea, Stern. N-am secrete faţă de consoartă.
Oskar, ocupă-te de afaceri, te rog. E mult mai plăcut.
- Doamnă. - Bună ziua!
- Ce e? - Am primit o plângere
de la Consiliul de Înarmare.
Proiectilele de artilerie, de tancuri şi obuzele
n-au trecut de testul de control al calităţii.
Normal. Aşa e la început.
Nu mai facem oale şi tigăi. E o industrie de precizie.
- Le scriu o scrisoare. - Ne-au blocat plăţile.
Aşa am fi făcut şi noi.
Nu-ţi face griji. O să învăţăm să le facem.
Se zvoneşte că v-aţi dus şi aţi decalibrat maşinile.
Ne-ar putea închide şi trimite la Auschwitz.
O să mă informez de unde putem cumpăra gloanţe.
- Spunem că le-am făcut noi. - Care e diferenţa?
Făcute aici sau altundeva...
Nu vezi diferenţa? Eu o văd.
O să pierdeţi mulţi bani.
Se vor produce mai puţine gloanţe.
Stern, dacă fabrica asta produce gloanţe care pot fi trase,
voi fi foarte nefericit.
- Bună ziua, dnă. - Încântată.
Ce mai faci, rabine? Rabine!
Bine, Herr Direktor.
Apune soarele.
Aşa e.
Ce zi e azi? Vineri? E vineri, nu?
Da?
Ce-i cu tine? Ar trebui să te pregăteşti pentru Sabat.
Nu-i aşa?
Am nişte vin în birou. Vino!
Amin!
TIMP DE ŞAPTE LUNI, CÂT A FUNCŢIONAT,
FABRICA DE MUNIŢII A LUI SCHINDLER DE LA BRINNLITZ
A FOST UN MODEL DE NEPRODUCTIVITATE.
ÎN ACEEAŞI PERIOADĂ, A CHELTUIT MILIOANE DE MĂRCI
SĂ-ŞI PROTEJEZE MUNCITORII ŞI SĂ MITUIASCĂ OFICIALITĂŢILE.
Ce e?
Mai aveţi bani ascunşi pe undeva
de care eu nu ştiu nimic?
Nu.
De ce? Sunt lefter?
Păi...
Ieri noapte, la 2:41,
la sediul g-ralului Eisenhower,
g-ralul Jodl a semnat Actul de Capitulare Necondiţionată
a tuturor forţelor germane aeriene, navale şi terestre din Europa
în faţa Forţelor Aliate
şi, simultan, în faţa Înaltului Comandament Sovietic.
Prin urmare, războiul german ia sfârşit.
Dar să nu uităm...
Cred că a venit momentul ca gărzile să vină în fabrică.
Japonia, cu actele sale de trădare...
Tocmai a fost anunţată capitularea necondiţionată a Germaniei.
La miezul nopţii, războiul va lua sfârşit.
Mâine veţi începe să căutaţi supravieţuitorii familiilor voastre.
În majoritatea cazurilor,
nu-i veţi găsi.
După şase ani lungi de crime,
victimele sunt jelite în lumea întreagă.
Noi am supravieţuit.
Mulţi dintre voi aţi venit să-mi mulţumiţi.
Mulţumiţi-vă vouă înşivă!
Mulţumiţi-i neînfricatului Stern
şi altora ca el care şi-au făcut griji pentru voi
şi au riscat să moară în fiecare clipă.
Eu sunt membru al Partidului Nazist.
Sunt un producător de muniţii.
Sunt un speculator al muncii sclavagiste.
Sunt un criminal.
La miezul nopţii, voi veţi fi liberi, eu voi fi vânat.
Voi rămâne cu voi încă cinci minute după miezul nopţii,
după care, sper să mă iertaţi,
dar va trebui să fug.
Ştiu că aţi primit ordine de la comandantul nostru
care, la rândul lui, le-a primit de la şefi,
să lichidaţi persoanele din acest lagăr.
Acum aveţi ocazia s-o faceţi.
Sunt aici. Sunt toţi aici. Asta este ocazia voastră.
Sau puteţi pleca
şi vă puteţi întoarce la familii ca nişte bărbaţi,
nu ca nişte ucigaşi.
În memoria nenumăratelor victime ale poporului vostru,
vă rog să păstrăm trei minute de reculegere.
Amin!
- Mulţumesc, dle Jereth. - Mulţumesc, dle Jereth.
Gura larg deschisă!
Mulţumesc, dle Jereth.
Când se instaurează pacea, vreau...
Vreau să le împarţi stofa aceea muncitorilor.
Doi metri şi jumătate de persoană.
Dă-le şi câte o sticlă de vodcă.
N-o vor bea. Ştiu cât valorează.
Dă-le şi ţigările egiptene pe care le-am aranjat.
Aşa voi face. Exact cum aţi cerut.
Am scris o scrisoare, încercând să explicăm situaţia
în caz că sunteţi prins.
Au semnat-o toţi muncitorii.
Mulţumesc.
E în ebraică, din Talmud.
Zice: "Cine salvează o viaţă salvează întreaga lume."
Aş fi putut salva mai mulţi.
Nu ştiu...
Dacă aş...
Aş fi putut salva mai mulţi.
Oskar, aici sunt 1.100 de oameni în viaţă datorită ţie. Uită-te la ei!
Dacă aş fi făcut mai mulţi bani...
Am risipit atâţia bani...
Nici nu-ţi imaginezi...
Dacă aş fi...
Vor exista generaţii viitoare datorită faptelor tale.
N-am făcut destul.
Ai făcut enorm.
Maşina asta.
Goeth ar fi cumpărat maşina asta.
De ce am păstrat-o? Salvam zece oameni.
Zece oameni.
Încă zece oameni.
Acul ăsta...
Doi oameni.
E din aur.
Încă doi oameni.
Mi-ar fi dat doi oameni pe el sau cel puţin unul.
Mi-ar mai fi dat un om, încă unul.
Încă o persoană.
O persoană, Stern.
Pentru asta.
Aş fi putut salva
încă o persoană şi n-am făcut-o.
N-am făcut-o!
Aţi fost eliberaţi
de armata sovietică!
Ai fost în Polonia?
De-acolo mă întorc.
Au mai rămas evrei pe-acolo?
Unde ar trebui să ne ducem?
Nu vă duceţi spre est, asta e clar.
Vă urăsc în partea aia.
Eu nu m-aş duce nici spre vest, în locul vostru.
Ne-ar prinde bine ceva de mâncare.
Uitaţi un oraş acolo!
Heil Hitler!
Amon Goeth a fost arestat în sanatoriul de la Bad Tolz. A fost spânzurat
în Cracovia pentru crime împotriva umanităţii.
Oskar Schindler n-a avut succes în căsnicie şi în afacerile de după război.
În 1958, a fost declarat Drept între popoare de consiliul de la Yad Vashem,
din Ierusalim, şi a fost invitat să planteze un copac pe Aleea Celor Drepţi.
Încă mai creşte în acel loc.
Evreii lui Schindler de azi
Janek Dresner
Danka Dresner
Mordeci Wulkan
Ryszard Horowitz
Niusia Horowitz - Fetiţa sărutată la ziua de naştere a lui Schindler
Joseph şi Rebeka Bau
Olek Rosner
Manci Rosner
Henry Rosner
Leopold Rosner şi soţia sa, Helen
Mila Pfefferberg
Leopold Pfefferberg
Dna Itzhak Stern
Helen Hirsch
Dna Emilie Schindler
În ziua de azi, au rămas mai puţin de patru mii de evrei în viaţă, în Polonia.
Există peste şase mii de descendenţi ai evreilor lui Schindler.
În memoria celor peste şase milioane de evrei ucişi
---=== S F Â R Ş I T ===---
Sincronizarea by Amstel
Pentru Steve Ross