Ovo je utvrda obale Cape u Gani, u Zapadnoj Africi,
odakle su porobljeni Afrikanci
brodovima slani na Karibe, u Sj. Ameriku i druga mjesta u svijetu.
Iz ovog utvrđenja, u prosjeku 10.000 porobljenih Afrikanaca
je iz godine u godinu slano brodovima.
Sve ukupno oko 60 miliona Afrikanaca je bilo porobljeno.
Ko god bi prošao kroz ova vrata nije imao šanse za povratak.
Zato su ova vrata dobila ime "Vrata bez povratka".
Jah Rastafari!
Volio je pjevati. Učila sam ga pjesmice i on ih je volio.
A najviše je volio pjevati...
Gđa James Bobova prva učiteljica
I onda je dolazio na vrijeme i vidjelo se da je uživao u tome.
Kako je sve počelo?
Muzika je oduvijek bila dio vašeg života? Još od malena?
Da, odrastao sam u muzikalnoj porodici.
Djed, majka, ujak, sestra, klinci, svi.
Iz kojeg dijela Jamajke ste?
Sv. Ana. U unutrašnjosti. Malo mjesto u brdima, znate.
Devet milja, Sveta Ana Bobovo rodno mjesto
Bob Marley je moj rođak.
Svi smo rođeni u djedovoj kući. To je kuća tamo na vrhu brda.
Robert Nesta Marley je rođen 6. februara 1945. godine.
Gajili smo krompir, kakao, banane...
Stvarno se moralo mnogo truditi oko svega.
Ustajali smo u pet, uprezali magarca, muzli kravu i ostalo.
Bobova kuća iz djetinjstva
Bob je volio jahati magarca i ići u polje s djedom.
Zato što je bio dječak sa sela.
"Devet milja" je bilo mjesto na kojem
nije bilo mnogo civiliziranih aktivnosti.
Struja nije bila dostupna u tim oblastima.
Bilo je mnogo svitaca,
i to je bila jedina svjetlost noću osim Mjeseca i zvijezda.
Mladi iz Kingstona, naviknuti na džuboks i muzički sistem,
na to su se teško navikavali.
Sjećate li se kada ste prvi put sreli Roberta? - Da.
Kada sam ga prvi put vidio, vidio sam tog mladića
kako siječe veliko stablo drveta i
stavlja ga na glavu komad po komad i nosi ga.
Bio je jedini mali, kako se zvaše... crveni klinac,
jer su svi ostali bili tamnoputi.
Ko je bio Bobov otac?
Moj djed kaže da je bio iz Engleske, bijelac.
Radio je s vladom, nešto oko šuma.
Tako da je bio čovjek koji je ovdje nadzirao šumsko područje.
Volio je nadimak "kapetan". Da, ali zvao se Norval.
Srela sam ga baš ovdje u "Devet milja".
Kao bijelac u okrugu, uvijek je jahao svog konja.
On i moj otac su se sprijateljili.
Onda je ugledao djevojčicu i valjda mu se svidjela i
konačno smo bili zajedno i... tako se dogodilo.
Koliko je vaša sestra imala godina kada je srela "kapetana"?
Oko 16. Kapetan je bio u šezdesetima.
Znači, bio je star čovjek. - Da.
Bobov ujak, Robert Marley i porodica
Bob je dobio ime po njemu
Zovem se Peter Marley i Bob Marley je moj nećak.
Šta ste znali o ocu Boba Marleya?
Jahao je konja, uglavnom. Bio je u Britanskoj vojsci.
Mislim da je bio stacioniran u Indiji za II svjetskog rata
kada je bio ranjen.
Nema dokaza da je Norval bio u aktivnoj službi...
ili da je nosio visok čin.
Znam da je često pio. Vodio je... kako da kažem... ispunjen život.
Bob i njegova majka su vidjeli Norvala ponovo samo nekoliko puta
Moja prabaka, zvali smo je Yaya, živjela je 135 godina.
Ona nas je odgojila.
Kada je Bob ulazio u dvorište, zvala ga je "njemački dječak".
Jesu li ga zadirkivali što je mješanac? - Jesu. I gore.
"Zadirkivanje" nije prava riječ. Bio je odbacivan.
Radio je sve ono što su njegovi odrasli ujaci trebali raditi,
jer je njihova dužnost bila izvoditi konje
i brinuti da su svinje nahranjene
i sav taj posao su ostavili Robertu.
Morao je zaslužiti svaki svoj obrok.
Moj otac je bijel, a majka crna. Sada me zovu polutan.
Ne pripadam nijednoj strani.
Ne pripadam crnim ljudima, niti pripadam bijelim ljudima.
Pripadam Božijoj strani.
Onome koji me je stvorio od crnog i bijelog.
Išli smo u istu školu i on me je učio stvarima
koje su bitne na selu, jahati magarca ili konja
i sličnim stvarima.
A ja sam ga podučavao muzici,
jer sam tome bio izložen prije dolaska u Svetu Anu.
Bio sam upoznat s pravljenjem gitara od bambusa i limenki.
Sjekao sam električne žice,
otvarao ih i vadio one fine žice i pravio gitarske žice.
Svirali smo "Mento".
Pravili bismo kutije i stavljali tri komada metala na njih.
Kako su ih zvali? Rumba kutija?
Zvali su ih rumba kutije. Imali ste metal različite veličine,
tako da ste dobijali različit odjek iz njih.
A onda ste imali i stvar koju su zvali bendžo.
Imali su gomilu njih ovdje gore u brdima.
A bubnjeve su pravili od svega, oblagali su ih kravljom kožom.
Ljudi su pravili vlastite bubnjeve.
Znači, bubnjevi, rumba kutija, bendžo i zvečke. Da.
Iz svega toga Robert Marley je vidio izlaz...
sa svojom gitarom.
Kada je Bob Marleyu bilo 12 godina, on i njegova majka
su preselili u Kingston u potrazi za boljim životom.
Odrasli smo u Trench Townu. Bili smo izloženi svemu.
Imali ste lopove za koje se na kraju ispostavilo da su šaneri.
Imali smo muzičare i sportiste.
Svi su živjeli udaljeni samo blok jedni do drugih.
Kao u ključalom loncu.
Mladiću u Trench Townu preživjeti je bilo lako.
Jedino čega ste se stvarno čuvali bila je policija.
Policija vas može uhvatiti i smjestiti vam.
Odete u zatvor i... "Gle, ja sam iz Trench Towna."
Ako na pitanje odakle ste kažete da ste iz Trench Towna, nema vas.
Znate, bilo je teško. Cijeli Kingston je bio takav. Svi.
Mnogi ne znaju, ali svi mi smo često odlazili u krevet gladni.
Stvarno gladni. Ne mislim ono, "Pojeo sam malo onoga". Ništa.
Jedna od čuvenih izreka je bila, "Popij malo vode i na spavanje".
Ništa nismo imali. Imali smo jedan par cipela, jednu odjeću.
Stalno smo bili bosonogi. I Bob. Mnogi to ne znaju.
Takva vrsta patnje i borbe može vas ili pokvariti ili popraviti.
To je on i uradio, mislim. Znate, ako imate muziku,
ona će vas odvratiti i fokusirati, znate.
Ovo je prva Bobova fotografija za koju se zna
Kao pojedinci, bili su primorani stvarati...
jer je reggae rođen u Trench Townu.
U Trench Townu ste imali Prvu ulicu, sve do Trinaeste.
Prva, Druga, Treća, Četvrta, Peta, Šesta, itd.
On je to opjevao u "Natty Dread".
U Trench Townu svi talenti Jamajke dolaze iz Trench Towna.
A to je mjesto na kojem su uzimali robove, znate.
Tako da to nosi jake vibracije.
Bio je drugačiji čovjek. On je samo volio muziku.
Muziku, kriket i fudbal.
Jednoga dana je došao, dao mi knjige
i rekao, "Ne vraćam se u školu".
I rekao je da ima prijatelja kojem može dati knjige.
Uradio je to i onda se posvetio svojoj muzici.
Tako je.
Reci da sam avanturista.
Ne čujem vas.
Robert je samo udarao i udarao i govorio mi, "Ovako treba biti".
A ja sam mu rekao, "Ne, ja se spremam za studije.
Ne mogu biti u muzici". On će, "Ne, bit će muzika."
Kada ste se počeli zanimati za muziku?
Oduvijek, ali u to vrijeme sam učio tajne zanata,
i sreo neke tipove koji su znali pjevati.
Jedan je bio Desmond Dekker.
Desmond Dekker i Bob su radili kao varioci na istom mjestu.
Desmond Dekker je došao meni na audiciju i snimili smo pjesmu.
Kada je napravio tu pjesmu, Robert ju je htio odmah snimiti.
Tako ga je Desmond odveo u "Beverley's".
I snimio je pjesmu
da bi mi dokazao da, ako on može snimiti pjesmu, mogu i ja.
"Judge not" je snimljena 1962. kada je Bobu bilo 16 godina.
Primijetio sam njegovu upotrebu riječi u pjesmama.
"Judge not" je bila revolucionarna pjesma
koja brani njegova prava kao pojedinca.
Palo mi je na pamet, "Ovaj tip je doista pravi pjesnik".
Poslije snimanja Leslie Kong je htio promijeniti Bobovo ime,
jer Robert Marley nije bilo tako zvučno i prijemčivo.
Tako da je hteo Boba nazvati Adam Marley. Bob ni da čuje.
Ali, Bobova solo ploča se nije prodavala
Shvatio je da bi možda grupa bila prikladnija
nego pojedinac, solo umjetnik.
Slušali smo grupe kao što su Frankie Lymon & The Teenagers,
The Drifters, The Platters...
tako da je nastupio proces regrutiranja.
Ja i Robert smo počeli osnivati grupu.
I onda se pojavio taj visoki, tamnoputi,
kako bi se reklo, zgodan momak po imenu Peter,
koji je poznavao gitaru.
A Robert je rekao, "Svira gitaru? Ozbiljno?".
Pa reče, "Smjesta mi daj gitaru."
Imala je samo 4 žice ali Peter je svirao na te 4 žice,
i to samo tako.
Prva ulica je bila muzička ulica.
Imali smo 3 ili 4 mjesta na kojima smo vježbali svaki dan.
U to vrijeme su bili Bob, Peter, Bunny.
Zvali smo se "Juveniles" (maloljetnici). "Braća iz geta."
Na probama su običavali govoriti,
"Dolazite iz okoline gdje ljudi uvijek jadikuju.
Trebali biste se zvati the Wailers (oni koji jadikuju)."
Što se tiče harmonije i muzičkog oblikovanja Wailersa,
Joe Higgs je bio odgovorna osoba.
Već afirmiran, odlučio je podignuti grupu kao projekat.
Kako je grupa napredovala ljudi su govorili da su spremni,
a Joe je govorio, "Ne, nisu".
"Neću ih uobraziti, a da nisu spremni. Oni se tek spremaju."
I probali smo oko 2 godine.
Išli smo u park u centru pjevati ljudima.
Išli smo u "Back o'wall" pjevati za Rastamane.
Čak smo išli i na groblje "May Pen", pjevati "duppyjima".
"Duppy" je zloduh ili utvara
Njegova politika je bila da se velike zvijezde
ponekad zbune kada se uplaše, kada se uznervoze na sceni.
Tako je rekao da, ako odemo na groblje, recimo u 2 ujutro,
i pjevamo za te ljude,
onda se ne možemo plašiti kada izađemo na scenu.
Otišli smo sa Joeom, sjeli na grobove i svirali.
Nekoliko puta, sve dok se nije uvjerio da smo se okuražili.
Nezavisnost Jamajke avgust 1962. godine
Baš u vrijeme nezavisnosti, muzičari Jamajke željeli su
muziku koja se mogla nazvati muzikom Jamajke.
Jamajka se pojavila s jedinstvenim ritmom.
Ne mislim da je to namjerno urađeno.
Mislim da je to bio pokušaj da se nešto odsvira i tako je ispalo.
Postalo je poznato kao reggae, ali je započelo kao ska,
koji je stavljao sav akcenat
na drugačiji takt od onog uobičajenog.
Bio je to kontra-takt umjesto takta.
Ska se razvio iz američke muzike kojoj smo bili izloženi,
zajedno s našom urođenom muzikom Jamajke,
kao što su mento, calypso, Kumina.
Bili smo u baru, kada je došao tip i rekao, "Slušaj ovu grupu".
I uključio je džuboks, a pjesma se zvala "Simmer down".
Nijedna druga pjesma nije toliko puta puštana dok smo bili tamo.
"Simmer down", kažem vam.
Prvi singl The Wailersa "Simmer down" objavljen je 1964. godine
"Simmer down" je odmah izbio na prvo mjesto.
I Wailersi su bili lansirani.
Kako je bilo raditi u studiju kada ste počinjali tih dana?
Bilo je dobro, jer je to bilo moje prvo iskustvo s muzikom.
Radili smo s dobrim muzičarima i pokušavali ostvariti nešto.
Bilo je sjajno. - Čuo sam...
da ste vi lično živjeli u studiju. - Ponekad.
Imali ste Coxsonovu audio sobu odmah iza leđa. - Da.
Pa, Coxsone je bio pametan momak
i imao je uho za muziku, dobru muziku.
Možda nije svirao na instrumentima,
možda nije znao štimati gitaru, ali je znao kada je zvuk dobar.
Imao je svoju emisiju na radiju, svoju prodavnicu ploča,
ozvučenje, svoj sopstveni studio,
tako da je očito bio glavni.
Coxsone nam je bio kao otac, znate.
Da budem iskren, Coxsone nam je bio kao otac.
Brinuo je o nama.
Kada je Bobu bilo 17, majka ga je ostavila i preselila u SAD
Coxsone je Robbieju dao sobicu pozadi, besplatno.
Ni ja nisam imao gdje živjeti,
tako da smo Robbie i ja živjeli tamo. Obojica smo živjeli tamo.
Tako smo postali bliski i dobri prijatelji.
On je dao Robbieju gramofon i mnogo stranih ploča.
Robbie je bio fanatik za slušanjem tih ljudi,
zato što je bio ozbiljno fokusiran čovjek.
Čak i kao mladić.
Muzika Jamajke se razvila iz onoga što nazivamo obrada.
Verzija nečije pjesme iz Amerike.
Bob Marley je imao dobar zvuk,
jer je bio glavni vokal, a harmonija je bila neprobojna.
Harmonija koju su nosili Bunny i Peter je bila fantastična.
The Wailers su imali brojne hitove na Jamajci,
ali su još uvijek bili nepoznati inostrantsvu
Peter i Bunny su bili najglasniji u pozdravu,
ali Bob je bio vrlo rezerviran i samo je posmatrao.
Kako bi se reklo, "mjerkao i piljio".
Vladala je očigledna ljubav i poštovanje jednih prema drugima.
Uvijek je postojala ta duboka i pritajena težnja
da niko nikome ne šefuje.
Mislim da je muzika bila lijepak koji ih je držao zajedno.
Uvijek smo šetali iza studija, dolje u ulicu Greenwich Park.
Rita je živjela u ulici Greenwich Park.
Tada sam mu se ja sviđala.
Samo je rekao, "Sviđa mi se ova mala".
Dobila sam pismo od Bunnyja, koji ga je donio.
Nije ga ni poslao sam, već preko prijatelja.
I pisao je da mu se sviđam i da hoće razgovarati sa mnom.
Rekla sam, "Pa, dođi i razgovaraj."
Stajao je s druge strane ulice.
Bio je vrlo stidljiv. Vrlo stidljiv. Stidljiv momak.
Bio je ozbiljan i vidjelo se da je sezao za ljubavlju.
Znam da je volio Ritu zato što sam im bio blizak.
Zvali smo je Ritz. Bila nam je kao mlađa sestra.
Mislim da nisam voljela ljude smeđe kože.
Uvijek sam maštala o visokom, crnom, zgodnom momku.
Svaka mlada cura na Jamajci mašta o visokom, crnom momku.
Boba su nazivali "odbačeni".
Nije pripadao nigdje. Bio je negdje
između crnog i bijelog, tako da... nije bio čak ni crn.
Mislim da se oduvijek osjećao odbačenim, jer je bio polutan.
Kada ga je Mortimer prihvatio, automatski je bio prihvaćen.
Mortimer Planno je bio Rasta duhovni vođa
koji je podučavao Boba. Bio je kao sveštenik.
Širio je rastafarijanizam i imao sljedbenike.
Združio se s Bobom kao mladićem.
Mislim da su se slagali. - Bob se brinuo o njemu? - Da.
Sva ona patnja na Jamajci pretvori te u militantnu osobu.
Zbog toga moraš stalno tražiti načina da izađeš iz tog sistema.
I mi u Rastafariju vidimo oslobađajuću religiju.
Prorečeno je da ugnjetavanje mudrog čovjeka čini ludim.
A ko je luđi od mog sluge, rekao je Gospodar, naš Bog, Rastafari.
Raste su bili jedini pravi afro-centrični crni narod
koji propovijeda oslonac i povjerenje u samoga sebe.
Ali, mi drugačije tumačimo Bibliju.
Većina tih mjesta o kojima se govori u Bibliji je u Africi.
Rajski vrt je u Africi.
Stoga nas on uči
da trebamo posmatrati crnog čovjeka kao Boga.
Mi... Neko s kime se možemo poistovjetiti.
Krist je ljudskoj vrsti obećao povratak nakon 2000 godina.
I kada se vrati bit će Kralj kraljeva
po lozi Kralja Solomona i Kralja Davida.
Sada mi tražimo tamo negdje da vidimo ko je taj...
Hajle Selasije I.
Car Hajle Selasije je reinkarnirani Isus Krist.
On je naš bog, Rasta Bog.
Rasta kaže da je svrha života biti sretan.
Svi bismo trebali biti sretni.
I živjeti u miru, ljubavi i jedinstvu. Nego šta.
Bob i "Kruh" u Trench Townu
Mislim da je to s Rastamanom ozbiljno započelo
kada je počeo puštati dredove.
Dredovi znače da ste Rasta i da ste se obavezali
ne rezati kosu na određeno vrijeme.
To je imalo značaj i nije se uzimalo olako.
Koliko su bitni dredovi? - Ovo? To je moj identitet.
Znači li to biti Rasta? - Da, to je moj identitet.
Potom prolazite kroz razna životna pravila propisana Biblijom.
Kako jesti, kako živjeti, kako se odnositi prema drugim ljudima.
I on je vjerovao, ako se pridržavate tih stvari,
život će biti bolji, ne samo za vas, nego i za sve ostale.
Marihuana je ilegalna na Jamajci,
ali Raste kažu da je puše jer im Biblija kaže tako.
"Knjiga Otkrovenja kaže, 'Uzeo sam biljku'."
Biljka je bila kao duhovna hrana za nas.
Uzimamo je s razlogom, ne samo da se napušimo.
Daje nam svetost, mir, sreću, nadahnuće i raspoloženje.
Jeste li rođeni kao Rasta?
Rođen sam i odrastao uz određenu dozu više svijesti
o samom sebi, znate, da je svijet usamljeno mjesto
u kojem tražite istomišljenike.
Zato sam odlazio u Kingston da upoznam više Rasta ljudi.
Poslije sam shvatio da sam iste te stvari već vidio. Iste stvari.
Koliko ste imali godina kada se to počelo događati?
Sedamnaest, osamnaest, znate.
Mislim da je u našem vjerovanju
u Hajle Selasija Bob pronašao svog pravog oca...
kojeg nikada nije znao.
Mislim da je vidio sebe. U tome je pronašao sebe.
Nije više morao biti polu-bijel ili polu-crn.
Bila je... samo jedna ljubav.
Neometeni pljuskom, more lica je
na aerodromu Palisades čekalo dolazak žive legende.
Za neke je bio Kralj kraljeva, Lav plemena Juda, čak i Bog.
Članovi lokalnog kulta, Rastafarijanci,
koji štuju ovog čovjeka kao božanstvo,
prisutni su u bunom broju.
Njegovo kraljevsko veličanstvo, Hajle Selasije I,
car Etiopije, je stigao.
Dok je avion slijetao, hiljade su izašle i okružile avion.
Neki su pušili, a policija je bila bespomoćna.
Kada je Selasije izašao na vrata aviona, sjećam se,
poslije oko 20 minuta, samo je gledao i vratio se unutra.
Trebalo nam je mnogo vremena da ga izvedemo iz aviona.
Izašao je iz aviona i mahnuo.
Rekla sam, "Čekaj, pa ovaj čovjek je mali.
To je taj mali čovjek za kojeg kažu da je Bog? Oni su ludi."
Sjedio sam na mojem biciklu čekajući ga i onda se pojavio.
Gledao je pravo u moje lice. Kao da je gledao u svačije lice.
Ali, gledao je u sve. Sjećam se da sam to vidio.
Samo je okrenuo glavu, gledao pravo u mene i uradio ovako.
I gledala sam, gledala i vidjela njegovu šaku.
Vidjela sam znak na njegovoj ruci.
I vjeruj mi, brate moj, kada sam to vidjela, poludjela sam.
Otrčala sam skroz do Trench Towna.
Što je Bob dublje ulazio u rastafarijansku vjeru,
tim se više njegova muzika ispreplitala.
Bio je veoma posvećen društvenoj strani muzike.
G. Dodd to nije volio, jer nije bila dovoljno komercijalna.
Tako je Bob bio frustriran, jer nije mogao praviti muziku
kakvu je stvarno želio praviti.
U to vrijeme je i novac bio problem.
Coxsone nije bio osoba s kojom bi se raspravljalo oko novca,
osim ako niste željeli zaratiti s njim.
Kada odete tražite od njega svoj novac,
obično se ponašao u stilu opakog momka
jer je imao gorile oko sebe. Znate šta mislim? Siledžije.
Bila je tradicija tih dana
da umjetnik koji snima nikada ne zaradi novac,
jer izdavač ploča koji pokupi novac autorima nikada ne da novac.
Znate, bili smo na minimalcu.
Tri funte sedmično, to je to. Svakom.
Nisi mogao živjeti od toga. - Je li Bob živio od toga?
Nije. Zato je Bob morao otići i početi raditi samostalno.
Tako je Robert napustio grupu i otišao Delaware u SAD. Emigrirao.
Robbie je donio odluku da ode svojoj majci u Ameriku.
Ali, prethodno je g. Dodd njega i Ritu potakao na vjenčanje.
Znate, to je bilo vjenčanje na koje nisam bio pozvan. Ni Peter.
Ali, pošto je bio naš brat, živjeli smo s tim.
Vjenčali smo se 11, a on je otišao 12. februara.
Dolazio je ovdje... zbog majke. Bob je volio svoju majku.
Dobio je posao u hotelu "Dupont" kao čistač podova.
Onda je dobio posao u Chrysleru.
Dok je radio tamo, mislim da je vozio viljuškar.
Mislim da je i pjevao o vožnji viljuškara cijele noći.
Kuća Bobove majke
Bio je vrlo skroman, prijatan i veoma tih, stvarno.
Je li pušio mnogo gandže tada?
Da. I uzgajao ju je, u dvorištu.
Imao je zasad biljaka, ovdje u gradu. Nisam mogao vjerovati.
Jer u to vrijeme, u Wilmingtonu, Delaware,
ljudima su razvaljivali vrata zbog jednog džointa.
Odlazio sam kod njega u kuću i odlazili smo u podrum.
Svirao je gitaru, a ja konge. Svirao sam konge.
Samo smo se zezali. Nisam znao da je bio tako dobar muzičar.
Nikad nije napustio muziku. Njegova mama bi mi pisala
kako Nesta svu noć ostaje u podrumu i svira gitaru.
Nisam to mogao podnijeti, jer nisam radio što sam želio.
Zato sam se vratio na Jamajku. Htio sam više slobode.
Kada se Robbie vratio iz SAD-a,
odlučili smo pokrenuti vlastitu nezavisnu etiketu.
"Wail'n Soul I'm."
Tako smo krenuli s "Bend Down Low", koji je bio broj jedan.
Počeli smo graditi vlastitu ekonomiju.
Vozili smo bicikle i dijelili svoje ploče za džubokse,
sisteme ozvučenja, prodavnice ploča. Na biciklima.
Muzika Wailersa je dominirala igrankama,
ali jedva da su je puštali na radio stanicama Jamajke.
U muzičkom poslu je bilo predrasuda.
Prvi problem je što ste bili Rasta.
A drugi, što niste pod velikim kompanijama.
Tako da je to bio velik teret za ponijeti.
Ti DJ-evi koji su bili u etru ponekad su imali svoje emisije.
Imali su svoje ploče drugih kompanija, koje su morali puštati.
Ponekad nismo bili uključeni.
Da bismo se uključili u to ponekad smo morali zapeti.
Imao sam običaj voziti Boba i Skill Colea...
i Frowsera i Tek-Lifea. Sjećaš se njih?
Onih malih gangstera? - Da. Tako je.
Vozili smo se u radio stanicu... - Da.
Ostavljali bi me u autu.
Oni bi ušli, a Skill Cole je imao bejzbol palicu.
Znate da se bejzbol ne igra na Jamajci. Ne znam odakle mu.
A Skill Cole je bio krupan, ogroman tip.
Odlazili su u radio stanicu, a ja bih morao slušati radio...
da bi se uvjerili da stvarno puštaju ploču.
A onda su Coxsone, Studio 1, Dualcreed, Trojan i Princ Buster
odlučili osnovati posebno odjeljenje zvano "Big Tree".
Onda su Wailersi izvukli "sjekiru".
# Ako ste vi Veliko Drvo, mi smo mala sjekira. #
# Naoštreni da vas oborimo, dobro naoštreni da vas oborimo. #
"The Wailers" su počeli sarađivati
s novim producentom Lee "Scratch" Perryjem.
Evo Lee "Scratch" Perryja uživo i direktno
u dokumentarnom filmu o Bob Marleyu.
Počujte cara Hajle Selasija, munju i groma, grad, usud i vatru.
To je vatra, ovo je voda, a ovo je Afrika na vezi.
Lee Perry je ranije radio s Coxsoneom.
Tako da, kada je počeo svoj nezavisni posao,
divili smo mu se, jer je izrastao iz Coxsonea.
Moje iskustvo sa Scratchom je,
kao prvo, da je on vrlo inovativan producent.
Vrlo kreativan. Do te mjere da je bilo uzbudljivo
vidjeti ga kako dolazi u studio s pola flaše bijelog ruma
kojim je prskao sve uglove u studiju.
I onda je počinjao sa svojim...
Kao da je igrao.
Nije pisao muziku. Samo bi rekao, "Snap, zašto ti ne odsviraš ovo?"
Tako bi nas vodio kroz muziku. I oni bi ga pratili.
Vjerujem da su njegovi prvi snimci s Wailersima
po meni, bili najbolji.
Perry je imao mnogo utjecaja na Bobovu karijeru.
Volio sam Boba toliko da me je sramota.
On je dio mene, zato je došao i svidio mi se. I ja sam dio njega.
Zašto su ljudi toliko voljeli njegovu muziku?
Zbog svoje priče i kako ju je pričao. Tužno.
Priča u koju ste morali vjerovati.
Imao je vrlo blagoslovljenu dušu i blagoslovljen duh.
Ali je bio bez kontrole, nije znao
na koju stranu da krene, šta da radi.
I tražio je nekoga ko će ga usmjeriti.
Rekao je da hoće raditi sa mnom.
Pitao sam, "Jesi li siguran?", a on je rekao, "Jesam."
Ako hoćeš raditi sa mnom moraš raditi što ti kažem.
Vizija koju sam imao bila je Jah. Jah Rastafari.
Ska muzika je za igru. Da piješ pivo i igraš.
To nije bila spiritualna muzika.
U Bibliji se često spominje
da će doći muzika koju će svi ljudi svijeta
svirati i pjevati uz nju.
To je u "Otkrovenju".
Koja bi to muzika mogla biti?
Reggae.
Ono što se promijenilo u reggae bio je gitarski rif.
To je u suštini promjena ritma u gitarskom smislu koja je svirala...
A onda je počela svirati...
Ponekad su se neke od tih stvari dešavale sasvim slučajno.
Neko bi to izveo ovako, a producent bi rekao, "Hej, sviđa mi se ovo!"
Coxsone je nabavio opremu iz Sjedinjenih država.
I dugo u studiju niko nije znao šta raditi s njom.
Odlučio je priključiti je.
Kada su je priključili shvatili su da je to bio "tape delay".
Tako da, kada biste udarili, istovremeno bi vam se vratio...
A drugi studiji su imali samo...
Mislili su da je gitara proizvodila više zvukova.
Tako da je reggae, po meni, nastao iz iluzije.
Ritam je bio...
U reggaeu imate 3 od 4 takta, a onda zamislite sljedeći takt.
Osjetite sljedeći takt. To je reggae.
Osjeti. Otkucaj srca. Osjeti.
Otkucaji srca.
Prava stvar.
Osnovni dijelovi muzike su bubnjevi i bas.
Jer bubnjevi su prvi instrument u muzici.
Tako da je bubanj otkucaj srca, a bas je kičma.
Mislim da su bubanj i bas vrlo važan dio Bobove muzike.
Oni su kao porodica u crtanom, dva brata sa sopstvenim stilom.
Reggae je koncept svih različitih vrsta muzike.
Ima funka, rhythm i bluesa, soula i vrlo je jazzy, kada je pravi.
Radila sam za kompaniju National Dry Cleaners.
Bila sam zadužena za ogranak.
Jednoga dana Rita je došla s nekom odjećom za čišćenje.
Ostavila je odjeću i rekla, "Rita Marley".
Bila sam prilično iznenađena,
jer su jedini Marleyevi koje sam znala bili bijeli.
Zvala sam ih bijeli Marleyevi. Upitah, "Ko je Marley?"
Rekla je, "Moj muž." A ja upitah, ko je njegov otac?
Rekla je da ne zna mnogo o njemu,
ali zna da su ga zvali kapetan Marley.
A ja sam onda rekla da je to moj otac.
Moja majka je radila u pansionu,
a moj otac je odsjedao tamo kada je dolazio...
sa mora ili odakle već. Tako ga je upoznala.
Jesu li imali dugu vezu ili je bila kratka?
Mislim da je bila vrlo kratka.
Moja majka stvarno nije znala šta se desilo s njim.
Norval Marley je umro na Jamajci 1957. godine
Na Jamajci je imao veliku kompaniju. "Marley & Plant".
Radili su građevine, "Marley & Plant". Uglavnom su izvodili
građevinske radove ovdje u našoj zemlji...
To je kompanija koja je to radila.
Uvijek je govorio da pripada njegovoj porodici.
Sjećam se da je išao kod njih da pozajmi nešto novca za auto.
Znate, da može isporučivati svoje ploče.
I priča se, kada je ušao u ured,
da su ga svi pogledali, jer je toliko ličio na njega.
Rekli su nam da idemo.
Nisu znali ništa o tome da je Norval imao sina.
Poznavajući oca kako sam ga ja znao...
ne znam koliko je jaka riječ "odbacivanje",
ali je mogao biti odbijen, to je sigurno.
Zbog drugačijeg vremena.
Otac je bio strog i i na svoj način krut.
U to vrijeme Raste nisu bili društveno prihvaćeni kao danas.
Rekao mi je, "To što se desilo mi je dalo više snage,
jer sam napisao pjesmu."
Pitao sam o čemu će biti pjesma?
Rekao je da pokušam provaliti.
Rekao je, "O kamenu, kojeg je zidar odbacio.
Ja sam kamen. Ja sam taj."
Želimo vam pustiti pjesmu za koju nam je rečeno da je Bob,
poslije odlaska ocu i kada se osjetio odbačenim,
napisao o tom iskustvu.
Samo me zanima šta mislite o njoj?
O, stvarno? Zanimalo bi me čuti je.
# Kamen koji je zidar odbacio uvijek će biti kamen međaš. #
# Zapjevaj, brate... #
Lijepa pjesma.
Čuo sam ovu pjesmu, ali joj nisam pridavao značaja.
Ali mi je jasno gdje bi to moglo biti.
Mogu li govoriti? - Da...
Koliko je to samo istina.
Bob je Marleyevo ime proslavio u svijetu.
On je pronio po svijetu Marleye. Svojom muzikom i svojom djecom.
A on je sada postao Marley.
Znate na šta mislim? Sada je on postao Marley,
i niko ne zna šta se desilo s ostalima
koji su bili tako... štovani i divni.
Oni su u sjenci sada, a on isturen.
Zar to nije začuđujuće? Da, da. Uistinu.
Mislim da je zbog tog odbacivanja...
mogao doprijeti do svijeta.
I mislim da ima toliko mnogo ljudi tamo koji su povrijeđeni.
Toliko njih koji su osjetili što je prošao, i imao je poruku
koja može donijeti promjenu i preobražaj.
Demo pjesme "No woman, no cry" u gospel stilu
u izvođenju Petera Tosha na klaviru
Neko me je nazvao i rekao mi
da su Bob Marley i the Wailers u Londonu
i bih li želio upoznati ih.
Stalo mi je da ih upoznam, jer se do tada čulo dosta o njima.
Kada su ušli u ured, bili su stvarno impresivni,
vrlo karizmatični.
Htio sam im izdati album i pitao ih koliko traže.
Rekli su mi i dao sam im novac da to urade.
Uzeli smo 4.000 funti da uradimo "Catch a Fire" album.
Htio sam svima reći, da je ovo crni rok.
Htio sam da to tako shvate.
Osjećao sam da je Bob bio spreman pokušati,
a da ostali nisu bili toliko voljni.
U kakvom je duševnom stanju Bob bio, nije mario.
Rekao je, "Moram početi negdje".
Uvijek je govorio, "Ako negdje ne počneš, nigdje nećeš stići".
Bob je želio doprijeti ne samo do Jamajčana...
želio je doprijeti do američkog tržišta,
Želio je doprijeti do evropskog tržišta.
Da bi to uradio morao ju je "začiniti" na taj način.
Prva ploča je svakako,
u nedostatku bolje riječi, najpasteriziranija.
Dodao sam neke drugačije stvari u nju.
Sve gitare i klavijature su presnimljene.
Nisam sumnjao da će uspjeti. Nisam sumnjao.
Jedino što ga je moglo omesti u uspjehu je da ga
ne uspijem poslati na turneju. To je bio moj jedini strah.
Otišli su na svoju poznatu turneju.
Stvari su krenule naopako. Stvari nisu bile u redu.
Radili smo turneju po Engleskoj "Catch a fire" albuma.
Ali, niko nam nije rekao da je to promotivna turneja
tako da nećemo dobiti nikakav novac.
Bili su vodeći bend na Jamajci tada.
Vjerovatno su mislili da će odlaskom u Englesku biti isto.
Bob je bio realniji, jer mi je rekao, "Niko ne zna za Wailerse".
Mislim da je Bob prepoznao da mora otići tamo i uraditi to.
I mislim da ostali nisu bili baš sigurni.
Bili su kao pokret iz naroda, znate.
U autobusu cijele noći, spavajući negdje usput,
užasno se hraneći. Znate, to je teško.
U slučaju Bunnyja, mislim da samo nije htio
biti na hladnom i na snijegu.
Za njega to nije bilo vrijedno toga.
Bob je želio uspjeh.
Bunny i Peter su bili militantniji.
Ljudi su ih željeli razdvojiti,
jer nisu htjeli raditi s Bunnyjem i Peterom.
Kada kažete ljudi, mislite na "Island records"? - Naravno.
Amerika je bila sljedeća.
Zato sam pitao, "Hoćemo li dobiti neki novac od te turneje?"
Chris Blackwell je rekao, "Ne, jer ćete raditi u uvrnutim klubovima."
Znate, na nemoralnim, izmiješanim mjestima...
Rekao sam, "Chris, znaš da smo svi Rasta.
Zašto nas izlažeš takvim situacijama?"
"Ako The Wailers neće raditi u tim klubovima onda su niko."
Onda sam rekao, "Da? Onda ja ne idem na ovu turneju. Ispadam."
Mislio sam da će i moja braća uraditi isto,
pošto ih se razgovor obojice doticao,
ali ja sam se izgleda jedini suprotstavio.
Tako da sam zadržao svoj stav i još uvijek ga se držim.
Pa, otišli su na turneju s našim tutorom Joe Higgsom, mjesto mene.
Peter je odlučio otići ubrzo nakon turneje po Sjedinjenim državama.
Peter je bio militantan tip čovjeka
i mislim da nije volio Chrisa Blackwella previše.
Mislio je da ih potkrada.
Pa, bila je 1974, kada smo s Chrisom radili "Whitewell".
Tretirao nas je kao da smo neprofesionalci.
Kao da smo obični početnici, s čime se ja nisam slagao.
Ali, nakon 12 godina u ulozi pratećeg vokala s Wailersima,
nisam mnogo uspio izraziti ni materijalizirati ono u meni.
I to je totalno potcenjivalo moje sposobnosti.
Otišao sam, jer mi je trebalo prepoznavanje i poštovanje.
Za nas, njegovu djecu on nije bio kao neki voljeni tatica.
Znate, tatica koji bi... "O, pazi sine."
Bio je krut čovjek. Bio je krut, krut, krut.
Vidite, lično znam da moje srce može biti tvrdo kao stijena,
a opet mehko kao voda.
Uvijek smo bili u pokretu. Znate, išli smo na plažu,
trčali smo, utrkivali se.
Uvijek je bilo utrkivanje, da se vidi ko ga može pobijediti.
Mislim, nije bilo puštanja.
Nije bilo kao, "O, to su djeca. Trčat ću sporo."
Trčao je najbrže što je mogao protiv nas.
Njemu je to bilo urnebesno, a nama nije bilo tako smiješno.
Da, niko nije htio da njihova deca budu s nama.
"Čudaci, drogoši.
Tvoji roditelji samo puše travu i sviraju muziku.
Zbog toga, moje dijete se ne može igrati s tobom."
Tako da to nije bilo nešto pozitivno.
Imala sam prijateljice koje su željele prespavati.
Morale su reći roditeljima da spavaju kod nekog drugog.
Rekao je, "Ne trebaju ti prijateljice.
Imaš svoju braću i sestre i to je sve što ti je potrebno.
Nemoj nikada misliti da su ti potrebni prijatelji."
Mislim da je Bob doživio mnogo različitih iskustava u životu.
Ne mislim da je olako vjerovao ljudima.
Bilo je kao... "Ko stvarno voli mene?"
1974. godine Bob je okupio novu postavu Wailersa.
Uključujući prateće vokale The I-Three.
Harmonija se nije promijenila angažiranjem The I-Three,
jer je i dalje želio zadržati taj zvuk.
I Bob nas je pozvao na Natty Dread turneju.
Još od prvog nastupa bio je...
dinamit.
Rasprodali smo sve. Išli smo samo po klubovima.
Kao u Paul's Mallu u Bostonu, svirali smo 6 noći zaredom.
Bilo je to iskustvo pred 400-500 ljudi u Roxyju,
"The Quiet knight" u Chicagu pred još 500 ljudi.
To je bio trenutak za vidjeti Boba Marleya,
jer ste mu bili blizu kao ja sada vama.
Pravo iz Trench Towna sa Jamajke, Bob Marley i Wailers! Hajdemo!
Koncert koji su izveli u Londonu 1975. godine u Lyceumu...
je bila prekretnica. Nakon toga svi su mu znali ime.
Osjećalo se da će biti... masivan.
Prije svega, mjesto je bilo puno, prepuno.
Kada ste na koncertu i uspijete ući,
a napolju na stotine ljudi,
koji nisu mogli ući, već ste se osjećali dobro.
I ta energija koju imate, širi se na bend kad izađe na scenu.
Nešto su osjećali. To je bila prava stvar.
Bilo je naprosto... eksplozivno.
Izašao je na scenu i osjećao masu kako pomjera salu.
Bilo je kao... "Da, konačno!"
Ovo je posjedovao Chris Blackwell. Zvalo se "Ostrvska kuća".
Nekolicine njegovih prijatelja i saradnika su živjeli ovdje.
Ne kao stambena zgrada, ljudi su se poznavali.
Bilo ih je dolje i gore.
Chris je ovo učinio dostupnim za Boba, za probe.
I konačno, tokom vremena, Bob ju je kupio od Chrisa.
Pa, Rastama nije bio dopušten ulaz u centar grada
i, dok se Bob nije preselio, nije bilo "dredova" tamo.
Jedna žena je rekla Bobu,
"Kako to da živiš u ulici Hope br. 56,
što je dvije kuće od guvernerove Kraljevske kuće
i tri kuće od Jamajčanske kuće u kojoj premijer živi?"
A Bob joj je rekao, "Sestro, dovodim geto u centar grada."
Prije Boba, ovdje je živjela Cindy Breakspeare.
I živjela je tamo sa svojim bratom Reds.
Svidio mi se smještaj, jer volim stare kuće i drvene podove.
Bilo je baš predivno.
Svježe uz povjetarac, bilo je odlično.
Uvijek je bila rijeka ljudi gore i dolje
koji su vikali i smijali, i općenito živjeli.
Bili ste usred miksa.
Najvažnija kulturna zbivanja na Jamajci u to vrijeme
zbivala su se upravo tamo.
To je bio glavni štab. To je bio centar svega toga.
Bob nikada nije napustio ulicu Hope br. 56.
Ljudi su dolazili iz cijelog svijeta vidjeti ga.
Jeste li živjeli u ulici Hope s ocem?
Ne, živjeli smo možda par kilometara od ulice Hope.
Ulica Hope je bila stvarno... ne znam. "Mjesto".
Raste su bili otvoreni. Niko vas nije provjeravao.
Tako su svakakvi ljudi dolazili u ulicu Hope...
dobri, loši i različiti.
Svaki put kada biste odlazili u ulicu Hope br. 56,
vidjeli biste mnogo ljudi okupljenih oko Boba,
kako raspravljaju, pričaju o politici,
o Bogu, historiji... znate, o svemu.
Bob je bio vrlo određen. Bili smo tu kao u vojsci.
Zvali smo ga "kapetan".
To je zato što smo imali neka stroga pravila u to vrijeme.
Žene su trebale nositi haljine, a ne hlače.
Tako da nisu dolazile one
s "ratničkim bojama". S ružem i sjenkom.
Ovo su bili korijeni. Ako želite postati Rasta,
onda morate odbaciti te babilonske stvari.
Bio je to logor s pravilima, doktrinama,
životnim načelima, i bilo je ozbiljno.
Bob je bio veoma svjestan zdrave ishrane.
Blender je uvijek pravio odlične sokove,
irska mahovina na vatri, riblji čaj se kuhao...
Znate, sve što te čini jakim.
Kada sam ga upoznao počeli smo s rutinom.
Moja rutina počinje ustajanjem ujutro,
treniranje, mnogo trčanja, vježbe, odlazak na plažu,.
Tako je to postalo sastavni dio našeg životnog stila.
Cijela ta Rasta stvar je zasnovana na vječnom životu
i brigom o svom tijelu kao hramu Božijem.
Trčali smo plažom i onda uz planinu
do jednog mjesta zvanog Cane River Falls.
Nevjerovatni vodopadi. Napravio sam neke video snimke tamo gore.
Na rijeku Cane smo išli zbog vodopada. Da te udaraju po leđima.
To je bila najbolja masaža koju si mogao dobiti.
Ovo mjesto na kojem stojimo je bilo stadion.
Ovo je bio fudbalski teren.
Imali smo dva gola, znate, male golove.
Uglavnom smo igrali 5 na 5.
Tako da smo imali jedan tamo i imali smo jedan tamo nazad.
To je možda... mali teren kada ga pogledate.
Otprilike oko 12 m.
U svemu što je Bob radio bio je vrlo takmičarski nastrojen.
Znači, u svemu je davao 110% sebe.
Imao je strast. Što god bih uradio s loptom, on bi pokušao.
Nije samo igrao zbog zabave. Bio je to dio procesa.
Prije pisanja pjesme, zapalio bi džoint.
Onda je odlazio na trčanje da se razgiba.
Onda bi imao bolju inspiraciju tako da su stihovi izlazili.
Da bih pisao bolje, igram posvuda. Gdje god je moguće.
Počeo je dolaziti u posjetu.
Samo čujete korake kako se približavaju stepeništem uveče,
kada bi fudbal bio završen i mjesto se stišalo.
I niko nije vidio pokrete koje ste pravili.
Zato što je preko dana mjesto vrvilo od ljudi,
pa niste mogli biti otvoreni jer biste se odmah odali.
Shvatam da ste oženjeni. Jeste li oženjeni? - Ne.
Vidite, ne mogu se nositi sa zapadnjačkim stilom života.
Ako moram živjeti po zakonu,
onda to moraju biti zakoni Njegovog Veličanstva.
Ako to nisu Njegovi zakoni, onda mogu donijeti svoje.
Kada ste prvi put vidjeli Boba? - Viđala sam ga svaki dan.
Bob je živio u Drugoj ulici. Ja sam živjela u Trećoj.
Nisam ga zapažala, zato što mi je dosađivao.
Išla sam majci žaliti se.
Koliko ste imali godina? - 16.
Šta je uradio kada vam je posvetio pažnju?
Ono kao, "Ne odbacuj me. Zavoljet ćeš me.
Upamti, nemoj imati momka prije mene." I takve stvari.
Je li bio šarmantan? - O, da.
Zašto je privlačio toliko djevojaka? - O, moj Bože.
Niste poznavali Boba.
Bio je zgodan momak.
Ljudi zamišljaju žene kako lupaju na vrata i otimaju se za Marleya.
Isuse. - I deru mu odjeću.
Je li tako? - Ne.
Zašto je bio uspješan kod žena?
Zato što je bio stidljiv.
Bob nije bio ženskaroš kakvim ga predstavljaju.
Mislim da su više žene prilazile njemu.
Je li bio vjeran? - Kome? Bogu? Jahu? Da, bio je vjeran Jahu.
Vjeran bilo kojoj ženi? Ne. Zašto? Neko ga je imao?
Šta je vjernost? Zapadnjačka ideja.
Prsten na ruci ili u nosu? To je za zapadnjake.
Oni se mogu nositi samo s jednom ženom. Bob s više njih.
Jednoga dana jedna žena je došla kod mene i rekla,
"Zar ti niko nije rekao da je Bob oženjen?" A ja nisam znala.
U to vrijeme nisam znala da je legalno oženjen.
Saznala sam kasnije, majka mi je rekla.
Je li viđao Ritu u to vrijeme? - Naravno. Radili su zajedno.
Išli su po svijetu zajedno.
Kada bismo išli na turneju, Rita bi imala svoju sobu.
Nije bila s Bobom.
Vidjela je sve šta se radilo,
ali je imala maksimum poštovanja za posao.
Kako ste se sve te godine dovijali
s brakom, dok je Bob imao sve te veze s drugim ženama?
Postala sam njegov anđeo čuvar.
Do tog trenutka nisam više bila samo njegova žena.
Zbog Bobovog značaja.
Nisam to posmatrala kao zabavu. Imali smo misiju.
Kao u nekom jevanđelističkom pohodu da približimo ljude Jahu.
Imali su tu neku povezanost, znate.
Ja ne bih. Da je moj muž, ja ne bih.
Nikada se nismo svađali oko žena. Nismo zalazili u to.
Došao bi i rekao mi šta je uradio ili šta se dogodilo.
Ja sam bila ta koju je zvao da bi izvela žene iz njegove garderobe.
"Dođi u moju sobu. Dođi i odvedi ove ljude odavde."
I ja bih to uradila sa zadovoljstvom.
"Hajde, dame, na spavanje. Sutra je predstava, tako da..."
Nije je to pogađalo, znate,
ali bilo je trenutaka kada ste znali da je povrijeđena.
Vrijeđalo je sve nas.
I to mu se nije sviđalo.
Nije mu se sviđalo kada smo znali da je povrijeđena
i kada se vidjelo na nama.
Rekao bi, "Idemo na sladoled. Idemo na hamburgere, šta hoćete?"
Mislite li da je bio sebičan? - Da. Nije fer prema ženama.
Uopšte nije bilo fer, ali ipak nismo ga mogli mrziti zbog toga.
Bob je imao jedanaestoro djece iz sedam različitih veza
U glavnom gradu Kingstonu bilo je trošnih rivalskih getoa
u kojima su cijele zajednice sektaški podijeljene.
Njima su upravljali ljudi iz Narodne Nacionalne Partije (PNP)
koji su optuženi da su komunisti,
ili opoziciona Jamajčanska Radnička Stranka (JLP),
koju optužuju da su fašisti.
Politika na Jamajci u to vrijeme je bila kao
sukob Istoka i Zapada, što je bilo zastrašujuće.
Jedna strana je bila
ultra-konzervativna, desničarska.
Tu je bio Seaga, Reaganov čovjek na Karibima.
A Manley se trudio uspostaviti demokratski socijalizam,
za koju su druge strana govorile da je to samo maska za komunizam.
Ponekad su samo uvrede, kamenje i flaše letjele na obje strane,
ali, često su to bile bombe i meci.
Skoro svaki dan u novinama su izlazili novi izvještaji
o ubijanjima prethodnog dana u Kingstonu.
Čitava stvar je postala gangsterska.
Politički gangsterska.
To su bili ljudi koji su čuvali red za vojnu policiju.
Tako su ih u nekim dijelovima ljudima nametali.
Sviđa vam se ova djevojka. I meni.
Vama se sviđa, a i meni. Počnemo se boriti oko nje. Samo tako.
Njemu se sviđa PNP, a onome se sviđa JLP, pa se borite za PMP.
Bob je bio prijatelj svim tim ljudima.
Sav ološ iz Radničke partije su bili Bobovi prijatelji.
Kao i ološ iz PMP-a.
To su ljudi koji dolaze iz istog kraja u kojem je odrastao.
To su stvarno loši momci.
Jer ste neke od njih vidjeli sutradan u novinama Jamajke
na listi 10 najtraženijih, četvoro njih mrtvi.
Sada ih je petorica.
Neki od njih su voljeli muziku, ali njihov glavni posao je
ratovanje i opačine, znate.
Kada imate političko nasilje,
kada se mladi bore protiv mladih za političare
onda se stvarno osjećam loše.
Zato ne mislim da iko od njih stvarno radi nešto dobro za ljude.
To je zavadi, pa vladaj.
Bob je izveo koncert sa Stevie Wonderom na Jamajci.
Izveli su dvije pjesme zajedno.
"Very Superstitious" koju je Bob znao i "I Shot the Sheriff".
Stevie je napravio gestu davši pola zarade od koncerta
za školu slijepih Armije spasa na Jamajci
i mislim da je to Boba dirnulo.
Onda je Bob rekao, "Održat ćemo besplatan koncert".
Prenijeli su tu ideju Michaelu Manleyu,
niz ulicu, premijeru...
Oni su bili oduševljeni time.
Bob Marley, vodeći izvođač rege muzike,
pristao je pojaviti se na velikom besplatnom koncertu
koji će se održati za dobrobit naroda Jamajke
u Kingstonu u nedjelju, 5. decembra.
Objavili su na presici u Jamajčanskoj kući
Marley, njegov menadžer Don Taylor
i parlamentarni sekretar kulture i informacija, Arnold Bertram.
Mislim da su ga navukli na to,
jer me je nazvao i pitao me mislim li da ga treba održati.
Rekao sam, "Ako je u pitanju premijer,
onda to radiš za državu.
Ali ako dolaze izbori, onda to radiš za njega, a ne državu."
Dvije sedmice po objavi tog događaja 22. novembra,
premijer Jamajke, Michael Manley,
raspisao je nove opšte izbore za 15. decembar.
Da smo znali da će biti izbora
u tom razdoblju, nikada ne bismo održali taj koncert.
Nikada nisam podržavao vladu Michaela Manleya... nikada."
Na predstojećim izborima ne zanima vas ko će pobijediti?
Izbori? Ko god pobijedi i dalje će biti problema.
Sjećam se da je Bob postajao veoma popularan.
I na kojoj god strani izgledalo da je Bob,
na toj strani će narod biti.
Znate, Bob je imao kontrolu ovdje na Jamajci, čovječe.
A političarima se to nije sviđalo.
Bob se, mislim, previše izložio političkoj strani.
I to je moralo razbješnjeti neke druge,
jer je imao prijatelje na obje strane.
Stvar je u tome da morate biti na jednoj strani.
Morate biti na nekoj strani.
Ne možete biti u sredini ili ćete se povrijediti.
PUNO OSIGURANJE ZA IZBORE BEZ NASILJA, MOLIM
Osjećali smo neke male tenzije, ali politika se zakuhavala.
Bilo je ljudi koji su govorili da su čuli
da će biti pucnjave na koncertu.
Ljudi iz grupe, znate, muzičari i I-Three...
svakog dana kako smo se bližili danu koncerta,
ljudi su oklijevali u tome. Plašili su se toga.
Svake noći su bile probe u ulici Hope br. 56 za koncert.
Obično smo imali dva čovjeka iz ekvivalenta tajnoj službi.
Zvala su se "Zaštitna služba".
Oni su čuvali premijera.
Dolazili su svake noći, ali te noći nisu.
Napravili smo pauzu i svi se nekako opustili.
Don Taylor, Bob i ja smo bili u kuhinji.
Dok sam bila u autu i čekala da oni izađu,
vidjela sam neke ljude kako idu stepeništem.
Pucač je prišao sa strane ovdje i progurao svoj pištolj ovuda.
Mogli smo vidjeti crnu rukavicu s uprtim pištoljem.
Nije se moglo nigdje otići. U kuhinji smo bili kao uza zid.
I onda sam... čula pucnje.
Onda je okrenuo pištolj prema autu.
Osjetila sam toplinu krvi dok se slijevala.
Onda sam shvatila da sam pogođena.
Tip je nastavio pucati dok mu nije nestalo metaka.
Jedan mi je držao pištolj uz glavu, a drugi upitao, "Svi su mrtvi?"
Drugi je rekao, "Da, čovječe, svi su mrtvi."
Zatim sam vidio Dan Taylora kako izlazi,
dok je krv curila iz njega poput kečapa, čovječe.
I onda se srušio na pod. Rekao sam, "Čovječe!"
Pozvala sam Boba i čula glas.
Prepoznala sam Carly Barrett koji je dolazio...
Rekao je, "Bob je dobro."
"Bob je dobro."
MARLEY UPUCAN
Imao je ožiljak...
metak je prošao ovuda i zaustavio mu se u ruci.
Bilo je čudo, čovječe, da niko nije stradao tamo.
Nije baš bio profesionalni atentat.
Koliko je to moguće na Jamajci. Gledali su mnogo filmova.
Evo sada vanrednih vijesti.
Zabavljač i reggae zvijezda, Bob Marley,
Rita Marley i menadžer Wailersa Don Taylor,
zbrinuti su u Univerzitetskoj bolnici
pošto su noćas zadobili rane u pucnjavi.
POLICIJA ČUVA MARLEYA
PREMIJER OSUDIO NAPAD NA MARLEYA
Samo sam čuo pucanj.
Ne, nisam vidio čovjeka koji je pucao.
Neki misle da koncert "Nasmiješi se, Jamajko" ne treba održati,
pa su ga pokušali otkazati.
Jedno je sigurno. Htjeli su spriječiti koncert.
Pitanje treba li se koncert održati ili ne je bilo pod velikim pritiskom.
Bilo je pritisaka sa svih strana.
Samo sam bila uplašena da će Bob biti ubijen.
U sumrak, unutar arene, gomila se gužvala,
a naoružana policija je bila na položajima oko cijelog parka.
Pet sati nakon što je koncert trebao početi,
zvijezda Bob Marley još uvijek nije bio tamo.
Neko mu je govorio da ne ide,
da nisu uspjeli i da će pokušati opet.
Svi su govorili, "Stvarno to hoćeš?" I on je rekao, "Da."
Rekao sam, "Hej, uz tebe sam. Ako hoćeš, hajdemo, onda."
Policija je došla i odvela ga tamo,
a mi smo bili u autu baš iza policijskog vozila.
Kada smo stigli tamo, nisam mogao povjerovati kakvo je bilo stanje.
Noću u Kingstonu.
80.000 ljudi, čovječe. Znaš na šta mislim?
Ako te neko pokuša roknuti, evo savršene situacije.
Ali, bila je to posebna noć, poseban trenutak, čovječe.
Moramo vidjeti bend večeras.
Ovde Bob pokazuje grudi i pokazuje povrede...
a masa je poludjela.
Jamajčani najviše vole čovjeka koji je upravo preživio pucnjavu.
Bob se nije plašio. Bob je znao da, ako se išta dogodi,
dok radi to što radi, znao je da ga Svemogući Bog čuva.
Ako vam je nedostajala vjera prije toga,
niste je mogli poreći poslije toga, čovječe.
# Ako ćeš pomoći siromašnim ljudima... #
# pomozi im kako treba. #
# O, Jah... pomozi nam noćas. #
# Uništi te zle kletve! Uspi malo vode u bunar. #
Moram Vas pitati u vezi pucnjave.
Neko mi je rekao, ili je JLP misleći da podržavate PNP
ili je PNP misleći da podržavate JLP.
Imate li šta reći o tome? - Mislim da je to bio đavo.
Ali, Bog štiti. - Mogli bi opet pucati na vas.
Da.
Neka bude što mora biti.
Nakon pucnjave bio je... ne bih rekla uplašen, nego povrijeđen,
suviše povrijeđen da se suoči s Jamajkom.
Ja sam taj koji je pobjegao sa Jamajke nakon pucnjave. Da.
Nikad nije rekao ni riječ.
Prvo smo otišli u Nassau, onda je on produžio za London.
UBIJ CRNJE
Mislim da je samo htio napraviti pauzu.
Nije se htio osvrtati. Niti baviti se problemom.
Niti kontroverzama.
Samo je želio malo slobodnog prostora za um da bi radio.
Da pravi muziku, da ide na turneje.
Odmah smo se uselili u Chelsea, u ulicu Oakley.
To je bilo veliko iskustvo zato što smo svi zajedno u toj kući.
Na svakom spratu je bio drugi muzičar.
Na jednom spratu je bio Tyrone Downie,
Carlton Barrett na drugom,
"Family Man" Barrett na drugom,
Alvin "Seeco" Patterson na drugom.
Neville Garrick je bio u podrumu dijeleći ga s nekim.
Bili smo nadomak mosta kod Batersi parka.
Kada smo otišli preko mosta tamo je bio fudbalski teren.
Igrali smo i protiv nekih iz Nacionalnog fronta.
Isprašili smo ih par puta.
Je li se osjećao kao u egzilu? - Da, čovječe.
Ali je Bob zašao duboko u stvaranje muzike.
Time je, mislim, zadovoljavao dušu.
Bobu je život bio pošteđen. Bio je vrlo sretan što je živ.
Vidite, Jah mu je dao još jednu priliku.
Bio je također suočen sa svojom smrtnošću.
I kada mislite da vam to mogu biti
posljednje prilike da uradite bilo šta,
polažete veću vrijednost na svaki trenutak
na svaki sekund svakog momenta svakog dana.
Nema vremena. Nemamo vremena za gubljenje.
Spavao je, u suštini, oko četiri sata dnevno.
I uvijek je pisao pjesme.
Znate, bio bi budan noću pišući i rekao bih mu,
"Bob, moram na spavanje." A on bi, "Samo još pola sata."
Pola sata bi se pretvorilo u četiri.
Bob je volio pisati rano izjutra.
Dolazio bi ujutro i imao bi taj promukli glas, znate.
Kao Rod Stewart i slično.
Radio bi na melodiji, a riječi bi potom uslijedile.
Miss svijeta 1976. godina
A Miss svijeta 1976. godine je Miss Jamajke!
Buka se digla u Royal Albert Hallu.
Nevjerovatno! Cindy Breakspeare.
21-godišnja rukovoditeljica teretane je pokupila ešarpu.
Mislim da je oduševljena kao i svi.
Kad sam postala Miss svijeta, Bob se još nije udomaćio u Engleskoj.
Ali, budući da nije bio vezan za mene,
a Miss svijeta je definitivno bila udomaćena,
veoma lijepo smo se dopunjavali.
Cindy je potpuno preplavljena ovim emotivnim trenutkom.
Wilnelia Merced kruniše novu Miss svijeta 1976. godine.
DIVLJI ČOVJEK MISS SVIJETA - To se smatralo prilično...
Neprimjerenim? - Da, to je dobar izraz.
Bilo je neprimjereno.
Ali Bob je volio dostignuća. Volio je ostvarenja.
Mislim da nema živa čovjeka koji nije poželio "djevojku".
Tako da...
Bi li mu se dopalo da ste postali Rasta?
Mislim da bi. To bi uvijek isplivalo.
Kako predstavljate sebe kao ženu,
šta je prikladno i gdje, pokrivanje kose, ovo i ono.
Bila sam u vozu koji dolazi iz svih dijelova Londona.
Tu je bio mali trougalasti slivnik u kupatilu u vozu
i ja skidam šminku.
Jedne noći nisam to uspjela i dođem kući u punoj regaliji.
Crveni nokti, krzneni kaput, sasvim nacifrana.
Čim sam ušla na vrata i zatvorila ih,
on mi je prišao sa leđa.
Okrenula sam se, pogledao me je i rekao, "A, uhvatio sam te."
"Exodus" je bio masivan i bio je to najveći album ikada tamo.
Prodrmao je Evropu, razgrabljen u Americi, čekali su nas.
A onda je američka turneja bila otkazana,
zato što je Bob imao problema s palcem.
Neko ga je nagazio kopačkom...
Onda se počelo inficirati,
jer je Bob i dalje igrao fudbal i sutradan i dan poslije.
I to je tako išlo neko vrijeme, dok nisu shvatili šta je bilo.
Došli su s definitivnom dijagnozom melanoma.
Testirali su i rekli da je to više kao bolest bijelih ljudi.
Nije dolazila iz crnog izvora.
Bila je to bijela strana koja je dozvolila da ode ovako loše.
Šta su preporučili da se uradi? - Disartikulaciju kuka.
Drugim rečima uklanjanje cijele noge.
Doktori u Engleskoj su mu rekli da mora ostati bez cijele noge.
Sjećate se toga? - Ne.
Morao je odsjeći... prst.
Definitivno ne cijelu nogu.
Mnogo ljudi je reklo Bobu, jednom kada mu odsijeku palac,
posebno veliki palac, da neće moći više igrati.
Volio je fudbal, tako da mislim da je to što mu
trebaju odjseći palac bilo prosto neprihvatljivo za njega.
Drugi doktor, kojeg je posjetio u Miamiju, rekao,
"Ne. Nije potrebno. Možemo ukoniti samo dio.
Ne moramo odstraniti cijeli prst, samo nokat.
Nije bilo potrebno."
Dobivao je jako loše savjete od ljudi koji su ga okruživali.
Nekoliko mjeseci kasnije Bob je ponovo bio na turneji
"War" je napravljena na bazi govora
kojeg je Hajle Selasije održao u UN-u 1963. godine
U međuvremenu, na Jamajci...
nasilje političkih bandi se samo pojačavalo
Postojao je pokret za povratak Boba,
jer se mislilo da ima potencijal
da zaliječi vrlo jake postojeće podjele.
Vlada je molila, jer je Jamajka izgubljena bez Boba Marleya.
Ne možemo reći, "Bob je u egzilu."
Tako je jedan od njihovih glavnih lidera, Claudie Massop,
razgovarao s Bobom.
Taj tip je dolazio s druge strane partije, Claudie Massop.
Sljedeći je bio Tek-Life.
Ne sjećam se imena, ali su ga zvali Tek-Life.
Išli su u Englesku da bi nagovorili Boba da se vrati,
nazad na Jamajku.
Bob je poslao po njih
da dođu da bi bili... dalje od Jamajke,
dalje od tog političkog utjecaja,
i da bi mogli međusobno raspravljati.
Dvojica koja su otišla tamo kod njega su bili iz opozicije.
Tako sam ja predstavljao drugu stranu i ako kaže da ne dolazi,
onda ne dolazi nazad na Jamajku.
Tako sam morao otići u Englesku.
Bob s Massopom, Welchom i Tek-Lifeom, London, 1978.
Od tih ljudi, koliko ih je još živo?
Jedan...
S kojim pričate.
Bob je počeo praviti tu pjesmu,
"Mi narod Jaha ćemo se okupiti i ispravit ćemo sve."
Onda se odlučio na koncert. Koncert mira.
Prošlog mjeseca je potpisano primirje između
rivalskih političkih frakcija u Kingstonu na Jamajci.
Mirovnoj konferenciji će prethoditi mirovni koncert
za ljude u velikom parku.
Očekuje se preko 100.000 ljudi.
Bob Marley je pozvan da predvodi ovaj mirovni koncert.
Marley je prihvatio i vratit će se u Kingston na Jamajku.
Bobe, zašto se vraćate na Jamajku?
Moj život mi nije važan. Životi drugih ljudi su važni.
Moj život je važan samo ako mogu pomoći mnogim ljudima.
Ne ako moj život znači samo moju sigurnost. To mi ne treba.
Moj život je za ljude. Takav sam ja.
MARLEY SVIRA ZA MIR
"ONE LOVE" KONCERT ZA MIR, 22. APRIL
CIJELA JAMAJKA POZDRAVLJA TVOJU HRABROST
Autobusi puni ljudi su išli na aerodrom.
Zakrčili su pistu. - Kada je avion sletio
preskočili su ograde i potrčali ka avionu.
Slično se desilo kada je Hajle Selasije dolazio na Jamajku.
Bilo je zadivljujuće vidjeti taj stadion s 30.000 ljudi.
Politički suprotstavljeni ljudi su stajali jedni pored drugih.
Da vam kažem nešto drugo.
Da bismo sve ostvarili, moramo biti zajedno.
I uzvišenim duhom
Njegovog carskog veličanstva cara Hajle Selasija I,
od pisanja do
izvođenja naroda
iz ropstva, da bi bio ovdje,
da se rukuje.
Odsvirao sam pogrešnu notu.
Počeo je pjevati, "Pazi, pazi šta radiš."
I svi su mislili da je pokušavao reći ljudima tamo,
da paze šta rade, ali je u stvari govorio meni.
Bio je jako duhovan, bio je...
Možemo li imati ovdje gore, na ovoj sceni,
prisustvo g. Michaela Manleya i g. Edwarda Seaga?
Želim se samo rukovati i pokazati ljudima da ih možemo...
# Dovest ćemo ih u red #
# Ujedinit ćemo se #
# Dovest ćemo ih u red #
# Moramo se ujediniti #
To uopšte nije planirao. Bilo je spontano.
Svašta se moglo dogoditi u tom trenutku.
Samo sam se molila da ljudi ne polude i opet ne počnu pucati.
Nije bilo nikakvog govora ili takvog nečega.
Samo smo se rukovali uz par riječi, iznad njegove glave.
I u tom trenutku svi su bili kao jedan.
Ljubav. Napredak.
Budi s nama, Jah.
Rastafari. Selasije.
On je bio sposoban za to.
Mogao je okupiti ljude zajedno na takav način.
Istim onim iz centra i okoline, napola bijelim, napola crnim...
To je taj brak svega.
On je sve to otjelotvorio u jednoj osobi.
S karijerom, napredovalo je i obrazovanje,
bolji auto, veća kuća s više soba,
Ali moj otac nas je uvijek vodio nazad u Trench Town.
Ponekad bi Bob odlazio u geto i prolazio kroz takve stvari,
a da nikada ne bi zaključavao auto.
To je isto što i reći da ne vjerujete ljudima.
Zaradili ste mnogo novca od vaše muzike? - Novac?
Koliko je mnogo novca za vas? - Dobro pitanje.
Jeste li možda zaradili milione dolara? - Ne.
Jeste li bogati? - Kada kažete bogat, na šta mislite?
Imate li mnogo stvari? Mnogo novca u banci?
Stvari vas čine bogatim? Nemam tu vrstu bogatstva.
Moje bogatstvo je vječni život.
Ulica Hope je uvijek bila prepuna ljudi,
i iz istog razloga... tražili su priliku.
Tražili su nešto novca, pomoć, trebao im je posao.
Dječije školarine, itd.
Bili su redovi svakog dana u ulici Hope.
Svakojaki ljudi, donosili su bebe, djecu.
Redovi su bili dugački, a on je samo davao...
Nije davao samo milostinju.
Davao bi dovoljno da možete početi nešto, znate.
Nekoliko godina ranije, niko ne bi povjerovao
da će ovi šaroliki muzičari sa Jamajke
napuniti Maple Leaf Gardens u Torontu.
Bio je to znak rastućeg prihvatanja reggaea
na popularnoj međunarodnoj muzičkoj sceni.
Također je uzdigla ovog čovjeka, Boba Marleya, do super zvijezde.
Bob je jednom izjavio kad su ga pitali,
koliko velika će ova muzika postati, "Znate...
ova muzika će biti sve veća, dok ne dopre do pravih ljudi.
Što je za mene, cijeli svijet."
Da, znate... prešli smo dug put.
Gledala sam od 200 mjesta do 1.000. Onda sam vidjela 80.000,
Vidjela sam 100.000.
Rasturili smo Evropu.
Svirali smo možda pred 2 miliona ljudi za šest sedmica.
Oborili smo svačiji rekord tamo.
The Rolling Stones...
Imali smo koncert u Tokiju za 4.000 ljudi.
Sve totalni Japanci.
Pjevali su svaku pjesmu, riječ po riječ.
Većina njih nije mogla ni razumjeti.
Govorili su drugim jezikom ali su osjećali muziku
i znali su šta njome govori.
A mediji su lagali i rekli su da Bob puši 1/2 kg dnevno.
I tako gdje god bismo išli, policija nam je bila za petama,
i češljali kroz naše stvari do najsitnijih detalja.
Viđali smo policajce s psima u autobusu, kako traže,
ali svaki put kad su tražili nisu našli ništa.
Tako da nas nisu više gnjavili.
Vremenom, bili su više kao, "Imaš li poster, ploču?"
Tako da smo dolazili s pasošima, gomilom ploča i postera,
a ne bi ni pogledali, nego samo lupali.
Glavna briga mu je bila što nije dopirao do crnih ljudi.
Uvidio je da su svi koncerti bili za bijelce, svaki koncert,
tako da ga je to zbunjivalo.
Bio sam u Nigeriji i vratio se i saopštio mu reakcije
naroda Nigerije koji ga nisu vidjeli, samo su čuli muziku.
Nije mogao povjerovati. Rekao sam, "Da, ozbiljno.
Afrika te stvarno čeka.
U stvari, ako odete može biti da se više ne vratite."
Prvi put sam ga srela u Americi 1979. godine.
I otišli smo u backstage. Kada me je vidio rekao je, "Baš si ružna."
Bila sam šokirana, rekla sam sebi,
"Ne poznaje on mene ni ja njega, a kaže da sam ružna."
Kasnije sam shvatila da je to zato što sam vezala kosu
i zato što je bio Rasta, sve je moralo biti prirodno.
Onda smo ga pitali bi li došao u Gabon za rođendan moga oca.
To smo uradili i on je došao u januaru.
Njen otac je bio predsjednik Gabona.
Nismo znali da je bio dikatator kada smo išli, ali smo saznali.
Bilo je kao, "Ok, evo nas, sad je prekasno, hajdemo svirati."
A njegova kćerka je bila zaljubljena u Boba.
Bio je vrlo direktan. Vrlo otvoren, jednostavan, skroman.
Kada se zaljubite u nekoga ne mislite o razlogu. Samo se desi.
Za Boba Afrika je bila domovina, znate.
Volio je Jamajku, ali je bio u prolazu.
Afrika je bila odredište.
Ne umire se i odlazi na nebesa. Morate živjeti tamo.
Afrika su naša nebesa, jer odatle potječemo.
Neko je otišao i rekao mom ocu, "Ne smijete ugostiti Bob Marleya."
"On je revolucionar. To nije dobro."
A moj brat ga je dočekao u palači.
Prvi koncert je prošao dobro, ali ljudi iz Gabona nisu aplaudirali.
Rekli smo, "To je problem. Možda im se ne sviđa."
Gomila je okružila njegov auto.
Pomislila sam, "Gotovo je, ubit će nas i uništit će auto."
Ali, na moje iznenađenje mladi ljudi koji su okruživali auto,
počeli su uzvikivati, "Rastaman, Rastaman."
Gdje god smo išli, djeca bi trčala pored autobusa
mahala i vikala, "Bob Marley, Bob Marley, gandža, gandža!"
Često je odlazio na plažu s mladima.
Govorili su mu da ne razumiju o Rasti i pitali ga šta to znači.
Kakva je to filozofija? Kako razmišlja
šta bi Afrika trebala uraditi? O revoluciji?
Sva pitanja koja su mladi imali.
Mislim da je puno utjecao na mlade u Librevilleu. Ogroman.
Bob mi je rekao da pitam Pascalinu
koliko smo zapravo plaćeni?
Rekla mi je da je bilo mnogo, mnogo više novca
nego što je Don rekao Bobu.
Bob Marley je bio bijesan. Njegov menadžer nam je više naplatio.
Bio je šokiran, jer mu je Afrika toliko značila,
time što je prvi put kročio u Afriku, i ovo se desilo.
Udario ga je. Skočio je preko sobe i udario ga.
Da, vidio sam to.
U stvari, ispitivali smo ga skoro 3 sata te noći i snimali.
Bili smo na 23. spratu,
a oni su držali Dona na prozoru neko vrijeme.
Bob ga je pitao isto pitanje
možda pola sata kasnije, a on bi drugačije odgovorio,
a Bob je rekao, "Garrick, premotaj!"
"Pusti! Nisi li to rekao...?" Udario ga je nekoliko puta.
Demonstracije protiv bijele vladavine, Rodezija, 1978.
Bila je politika držanja Afrikanaca na svom mijestu,
koja je do 1965. godine
činila Rodeziju ilegalnom u očima svijeta.
Ne vjerujem u vladavinu crne većine u Rodeziji.
Ni za 1.000 godina.
Bob je napisao pjesmu po imenu "Zimbabve".
A kada je pjesma došla u Zimbabve,
borci za slobodu su je prihvatili kao svoju himnu.
Dobili su svoju nezavisnost. Konačno su je dobili.
Poslali su predstavnike na Jamajku da pitaju Boba za nastup.
Htjeli su da dođe i, kada su vidjeli koliko će koštati,
rekli su da ga neće moći priuštiti.
Onda je Bob Marley iskoristio vlastiti novac
i poslao opremu, mislim, iz Londona u Zimbabve.
Imali ste dostojanstvenike iz cijelog svijeta.
Ja, Robert Gabriel Mugabe,
zaklinjem se da ću dobro i pošteno služiti Zimbabve
na položaju premijera vlade.
Tako mi Bog pomogao.
Ponoć... tačno vrijeme nezavisnosti.
Dok su princ Charles, guverner Soames,
i stotine vladinih poglavara u posjeti
i važnih ličnosti iz cijelog svijeta gledali,
nova zastava se podigla, vlada Roberta Mugabea je preuzela vlast
i Zimbabve je rođen.
Bilo je to prvi put da je iko u Zimbabveu čuo takvo šta.
Kada je prva pjesma počela,
90.000 hiljada ljudi napolju, koji nisu mogli ući,
odlučili su ući.
Bili su to borci za slobodu koji su čuli Bob Marleya na stadionu,
koji su ostali napolju i nisu mogli ući
i koji su sravnili ograde.
Budući da sam bila tamo na sceni,
sjećam se da sam bila prva koja je osjetila nešto neobično.
Bio je to suzavac.
Nešto se čudno osjećalo kao da pali naša grla.
Osjetili smo kao da ćemo umrijeti.
Nismo znali šta je. Mislili smo da smo napustili Jamajku
i došli sve do Zimbabvea da bismo ostavili našu djecu i umrli ovdje.
Tako smo Rita, Marcia i ja pobjegle sa scene,
a muzičari su silazili jedan po jedan.
Ali, Bob je i dalje bio u svom elementu i
pretpostavljam da nije ni shvatao šta se dešava.
To mi je otvorilo oči i vidjela sam, da je taj čovjek
bio spreman otići sa svojim narodom.
Šta god da je razlog bio, Bob nije pobjegao.
Kada smo se vratili na scenu s Bobom, evo što nam je rekao,
"Sada znam ko su pravi revolucionari."
To je bio jedan od vrhunaca njegovih snova za njega.
Bio je kod kuće.
Hvala mnogo, Zimbabve!
Sloboda!
Je li Bob želio doprijeti do crne publike u Americi?
Naravno da jest. Bob... Jest, sve dok nije umro.
Posljednji koncert u New Yorku bio je pokušaj da uđe
u afro-američki R&B u Americi.
Bob je imao kult sljedbenika u Americi.
I kada biste išli na koncert Boba Marleya bio bi rasprodat,
ali je bio bijel.
Da, crni narod u Americi nije reagirao.
Uvijek je to bila velika stvar. Pričali smo o tome i pitali zašto.
Tako da je Frankie Crocker, glavni frajer u zemlji,
objavio da imam koncert s "Commodores".
Garantiramo ti tri mjeseca svirke u etru
ako Bob bude predgrupa za "Commodores".
Rekli smo, "Mora da si poludio.
"Commodores" bi trebali biti predgrupa Marleyu, a ne obrnuto."
Vratio sam se Bobu, a on je rekao, "Nema problema."
Kada smo radili koncert u Madison Square Gardenu,
ta noć je bila historija.
Svi su se digli na noge da odaju počast ovom čovjeku.
Mislim da su se vrata Amerike otvorila za Boba baš tamo.
Marley! Marley! Marley!
Sutradan smo džogirali u parku Central.
Spuštali smo se niz brdo i on se odjednom... sapleo.
Položili smo ga pored staze, a on se počeo tresti.
Pjena mu je udarila na usta.
Rekao sam da mi izgleda stvarno čudno.
Okupljeni oko njega su rekli nešto u žargonu.
On je viknuo, "Rastafari" i skočio sa zemlje.
Uplašio me je na smrt. Tresao se i pjenio.
On odjednom skoči.
Odveli smo ga u bolnicu blizu moje kuće.
Doktor je rekao Allanu i meni da Bob ima rak i da se proširio.
Rak mu je bio po cijelom tijelu...
Pluća, mozak, svuda.
Nevjerovatno je da je mogao i dalje raditi.
Ali nam je doktor rekao da ne bismo trebali ništa raditi.
Da ga pustimo da ostane na koncertnoj turneji,
da je bio toliko jak,
da će jednoga dana izaći na scenu i pasti mrtav.
Ali, da neće moći biti liječen i da mu se ne može pomoći.
Kako je primio vijest? - Loše. Primio ju je loše.
Znao sam da je imao problem s palcem prije,
ali sam zaboravio na to.
Mislim da su svi zaboravili na to,
jer da je odlazio na redovne preglede,
možda bi bio tu i danas. Ali...
Naprosto nije odlazio na preglede? - Nije.
Sljedeća stanica je bio Pittsburgh,
a mi smo čekali Boba da uđe u bus, da se svi odvezemo u Pittsburgh.
I nismo ga vidjeli.
Konačno je stigao,
i izgledao je pod vrlo velikim stresom, sjećam se.
Otišli smo na tonsku probu.
Sjećam se da smo uradili tonsku probu za samo jednu pjesmu.
Radili smo tu pjesmu možda dva ili tri sata.
"I'm Hurting Inside." (Boli me iznutra)
Bila je to najduža tonska koju smo imali.
Mislili smo, "Zašto?" Nije nam bilo jasno.
Imali smo sastanak pola sata prije nastupa,
na kojem nam je Allan Cole rekao da je to naš posljednji koncert.
Naravno, svi smo bili u šoku.
Prije nego što smo izašli na scenu, rekao mi je,
"Hoću da budeš vrlo blizu, u slučaju da se nešto desi."
"Ništa ti se neće desiti. Sve će biti u redu," rekao sam.
"Budi blizu, za svaki slučaj ako budem imao napad."
Izveo je koncert, ali nije bilo isto. Nije imao istu energiju.
Ali, ljudi su samo pumpali, jer je bilo toliko ljudi u publici.
Vikali su, "Bobe! Bobe!"
Zvali su nas na bis, a mi smo rekli, "Gospode, hoće li moći?"
Izašao je i uradio bis. Na još četiri pjesme.
Zvali su na još jedan bis.
Rekla sam, "Isuse, neće valjda pasti na ovom."
Ali je uspio. Uspio je.
I to je bio posljednji put da smo nastupali na sceni zajedno.
Velika vam hvala. Pittsburgh!
Ako nastavite ovako, bit ćemo ovdje svake godine!
Svake sedmice i mjeseca! Hvala vam!
Bio sam s njim svo vrijeme u New Yorku
dok je bio na tretmanu u "Sloan Kettering" bolnici svakog dana.
Bio sam s njim na hemoterapiji i dok su mu otpadali dredovi.
Dredovi su bili preteški.
Dvije dlake su se držale, dok nije stvarno postalo neprijatno
i odlučio ih je odsjeći.
To je baš bila noć.
Bila sam ja, Rita... grupa nas žena.
Palile smo svijeće i čitale iz Biblije,
čitale smo Knjigu o Jovu
i sjekle.
Rekao sam mu...
"Imat ćeš izgled grubijana." Smijao se. Bilo mu je smiješno.
Mada je bilo stvarno, stvarno tužno...
Najtužnija stvar koje se sjećam.
To je bilo prvi put da sam ga vidjela... bez kose.
Znate, izgledao je tako mršavo.
Krajem oktobra Boba su otpustili iz bolnice,
rekavši da ne mogu učiniti ništa više
Dali su mu još tri sedmice života
Rekao je, "Slušaj, borit ćemo se."
"Bez obzira na to šta doktori kažu ili urade. Borit ćemo se."
"Rasta se nikada ne predaje."
Ja bih mu rekla,
"Bobe, preseli se u Svetu Anu. Jedi prženu ribu svakog dana.
Zapali najveći džoint ako želiš,
pij riblji čaj, radi što god hoćeš.
I ako, na kraju svega, završiš na istom mjestu,
barem si imao nekakvu utjehu
u posljednjim mjesecima na Zemlji
i što si bio na mjestu na kojem si stvarno želio biti."
Ali, u tim danima djevojke nisu mnogo pričale.
Muškarci su donosili odluke.
Bob je poslan u Njemačku
na holističku kliniku dr. Josefa Isselsa.
ROTTACH-EGERN Bavarska
Bobova kuća od novembra 1980. do aprila 1981. godine
Živio je u kući niz put.
Pješice se moglo doći do klinike.
Ali je trebalo obući čizme i proći kroz snijeg do butina.
Morao sam nositi crne naočale, jer je bilo tako bijelo.
Jezero je bilo smrznuto 90 cm u dubinu.
Mogli ste voziti auto po njemu.
Rekao sam da je to frižider gdje održavaju ljude živima.
Ne, Rottach-Egern... nikada neću zaboraviti.
Dr. Josef Issels je bio najbolji terapeut holističar tog vremena.
Što je bilo još zanimljivije on je bio jedini doktor
koji je ikada izliječio melanom na planeti Zemlji.
Pa, u početku je bio vrlo uzbuđen zbog predivne zime.
Bila je to zima iz snova.
Bio je potpuno bez kose s velikom okruglom kapom.
Bilo je varnica među nama.
Bobby. Zvala sam ga Bobby.
Čega se sjećam?
Njegovog strpljenja, njegovog...
strpljenja za sve što smo radili s njim.
Uvijek je bio prijateljski nastrojen.
Išao sam u Njemačku za njegov 36. rođendan.
Rita je bila tamo. Cindy je bila tamo. I njegova majka.
Nekako je frustriralo, jer sam znao kakav je tip osobe bio Bob.
Nije želio da ga pamte u tom stanju.
Bob je imao moždani udar u lijevu stranu.
Bio je toliko isfrustriran, jer nije mogao svirati gitaru.
Kada ste ga ostavili, jeste li mislili da će mu biti bolje?
Definitivno sam se nadao. On mi je pokušavao reći,
da će savladati tu stvar.
"Savladat ću ovu stvar."
Shvatam da su pisci i novinari vrlo zabrinuti za moje zdravlje.
Želim se zahvaliti za vaše zanimanje.
Bit ću u redu i vratit ću se na turneju 1981. godine.
Snimat ćemo, nastupat ćemo, s fanovima koje volimo.
Predivno. Znate, Bob vam govori, nemajte sumnje. Vidite?
Dobro.
U početku je izgledao prilično dobro, ali bolest se nastavila.
Mislim da su ljudi onda počeli juriti njegovo bogatstvo.
Mislim da je nastala krvoločna situacija
u kojoj su ljudi znali da će umrijeti i samo su ga...
samo su ga okruživali.
Zato Bob nikada nije napisao oporuku.
Nikada se nije htio predati.
Vidite, testament je kao da kažete, "Odjavljujem se".
Zato mislim da je to bio jedan od razloga.
Također nije bio tip čovjeka koji bi rekao,
"Ovo ostavljam Ziggyu, ovo Cedelli."
Znate, da dijeli. "Šta da ostavim Seecu?"
"Ili Nevilu i Carly i...?"
To nije Bob.
Ali, Bob kojeg sam ja znao bi to ostavio otvorenim,
i svi bi otkrili ko su stvarno bili.
Razumijete me?
Ko ga je stvarno volio? Ko se bori oko novca?
Da, ali tako je, kako je. Bob je to ostavio otvorenim.
Doktor je rekao da ne može učiniti ništa više za Boba.
I, ako želimo otići, moramo to da učiniti u roku od 48 sati.
Rekla sam mu, "Ja se vraćam. Dolazim u Njemačku ove sedmice."
A on je rekao, "Ne dolazi." Dolazio je u Miami.
Odlučio je da... iznajmimo avion, znate.
Bob je želio znati je li Concorde.
Rekla sam, "Ne. Nije Concorde."
Bob je odletio u Miami 8. maja 1981. godine
Tako sam pokupila svu djecu sa Jamajke.
Neka su bila moja, nego od drugih majki.
Okupila sam sve i rekla, "Idemo, tata vas želi vidjeti."
Sjećam se da smo ja i Ziggy sjedili napolju
i da je neki sveštenik došao sa Jamajke,
a drugi iz etiopske crkve,
a ja kažem Ziggyu, "Bit će on dobro."
"Pogledaj, pogledaj koliko ljudi se moli."
Moje sjećanje seže do intenzivne njege.
Gledao je kroz prozor, kao da...
Ležao je tamo. Kada me je vidio, samo je ovako...
da dođem.
Ušao sam, stao kraj njega, a on mi rekao, "Šta ima, mladi Bobe?"
"Imam pjesmu za tebe," rekao je.
Onda je otpjevao par stihova,
"Na putu gore, povedi me."
"Na putu dolje, ne iznevjeri me."
Znate ono kada se nadate da ga možete imati za sebe?
Nešto što se neće desiti opet, znate?
Bob je umro 11. maja 1981. Imao je 36 godina
Nemam ambicija, znate
Samo jednu stvar želim vidjeti
Da čovječanstvo živi zajedno
Crnci, bijelci, Kinezi, svi
To je sve
sub by feha@neobee.net