Всички сме излезли от морето. Но не всички сме негови деца.
Ние, избраните да летим по вълните, сме призовани да се завърнем отново.
Господари на вълните
Една секунда, две секунди, три секунди...
Топката! Порто, донеси я!
Десет секунди… — По - бързо.
Хайде, ще се намокрим. – Ким.
Видя ли? Онази голямата. Беше огромна.
Една секунда, две секунди……
Софи! Не!
Джей, пази се!
Джей!
Смешно ли ти е, умнико? Ако не бях наблизо...
Чудо е, а аз не вярвам в чудеса.
На колко си? Шест или седем? — На осем.
И половина, сър.
Едва ли ще имаш друг такъв късмет. Искаш ли да ти дам съвет?
Когато отидеш следващия път в зоопарка или на детската площадка,
гледай пак да не загазиш!
Обича да засича вълните.
Защо? Не е ли така?
Какво е да засичаш вълните? – Следи за разстоянието между тях.
Колкото е по - голямо, толкова ще е по - голяма следващата.
Кой те научи на това? — Никой, сър.
Сам се досетих.
Сам ли?
Разбрах.
Благодаря, до скоро. – Да, до скоро.
Вървете си вкъщи, разбрано?
Затвори вратата.
Какво има? — Колко беше висока вълната, сър?
Няма как да се измери.
Всичките са различни.
Значи има и по-големи?
Слушай, тази беше много голяма. Ясно?
Светът е малък. Съседи сме.
Благодаря, че спаси Софи.
Няма по-смел от теб. Благодаря ти!
Мамо?
Спестовен фонд на въоръжените сили. САЩ.
Кристи Мариарти.
Мамо?
Здравей, момчето ми!
Извинявай, мама не се чувства добре.
Не се тревожи мамо, татко ще си дойде.
Стопли си хотдог за обяд.
За Джей.
Здравей! — Здрасти!
Нещо да помогна? — Кафе или закуска?
Роскси пак не те дочака.
Заспа.
Помогнах на приятел след работа.
Ще я целуна после.
Целуни я.
Прави го, докато още не е мръкнало.
Време е да ставаш, Джей.
Е, как изглеждам?
Супер си! — Отивам на интервю в "Сирс".
Ще се върна в 12, и ще отидем на фестивала.
Успех! — Благодаря.
Извинете, госпожо. — Здравей.
Съпругът ви в къщи ли е? — Защо, кой го търси?
Казвам се Джей Мариарти. Вчера той ми спаси живота.
Миличък, страхувам се, че грешиш. Фрости беше в Скотсуел.
Не, госпожо.
Тъкмо хващаше една вълна, когато паднах във водата.
Наистина ли? Фрости…
отиде до кея. Аз ще мога ли да ти помогна?
Джей Мариарти.
Счупи се в една скала.
Ще измислим нещо, за да го поправим.
Това май ще стане. — Супер!
Нарича тази дъска "торпедо".
Тя е за много големи вълни. Като тези.
Къде има такива? – Попитай го сам.
Благодаря.
Изчезвай, дребен!
Какво се напъваш, Блонди?
Момче, излез на брега.
Кървиш. — Няма да изляза.
Трябва да се изправя. – Повярвай, никой не успява от раз.
Добре, ще ти помогна.
Ще събереш всички акули с тази кръв.
Като ти кажа, греби силно към брега. Разбра ли?
Сега? — Не.
Сега? — Изчакай.
Сега.
Греби! Сега се изправи!
Седем години по-късно.
Хайде греби! Стани!
Схвана ли номера?
Нямам думи, страхотен е!
Хей, изрод недодялан!
Ще те питам нещо. — Кажи.
Какво се опитваш да компенсираш с такава голяма дъска?
Щях да те питам същото и за бухалката.
Не съм свършил с теб!
Не му обръщай внимание, Джей.
Здравей, Ким. – Здрасти. Как беше сърфирането?
Не беше зле. Днес има страхотни вълни!
Засича ли ги? — Ким, сядай. Тръгваме.
Добре, ще се видим после.
Чао.
Зарежи, брат! Не се преработвай!
Излез от къщата ми!
Махни се от мен! — Мамо!
Разкарай се, ясно?
Никъде не отивам. — Джей.
Леко, момче! Говорихме за наема. Направо ме обира.
Пусни ме! — Не!
Леко, момче! – Джей, спри!
Спри, пусни го!
Внимание! Има силен прибой. Вълните са шест метра.
Вятър от запад - северозапад.
Според прогнозата, ще се усили до 20 възела.
Очакват се вълни до осем метра и половина.
Добро утро, Франк. — Внимавай там, синко.
Здравей. — Здрасти.
Ще открием ли сезона, момчета?
Шест през 16. Да се повозим!
Браво, Фрост!
Ще забравя, че си идвал.
За много от хората, тази вълна е като звяр.
Само четирима от нас успяха. Как става е тайна!
Ясно ли е?
Внимание, вълни седем метра. Интервал 18 секунди.
Тази колко голяма беше? — Не ме ли чу какво казах?
Да, сър. Като чудовище.
Как са нещата в къщи? — Мама не дава вече стаята под наем.
Вече имам своя стая.
Но ще се наложи да работя на две смени в пицарията.
А баща ти?
Писа ми от базата в Панама.
Какво стана? — Не знам.
Не го открих там.
Трябва да ходя на работа.
Фрости, искам да се пробвам с тази вълна.
Няма да стане. — Защо?
Малките момчета не се бият с Майк Тайсън.
Ще се справя. — Забрави.
Момче, занимавам се със сърф от 20 години.
Имаш ли представа колко сила е нужна за това?
От ден на ден ставам по-силен. Ще се справя с нея.
Все по-силен? — Да.
Добре, дай си ръцете.
Бори се. Хайде, само толкова ли можеш?
Това ли е?
Това е. Не си достатъчно силен.
Карам почти всеки ден, така че мога… – Млъкни.
Знам, че си добър. Виждал съм те.
Хващаш вълните по-добре от всеки друг.
Но това са обикновени вълни.
С тях се справяш чудесно.
Големите вълни са съвсем друго нещо.
Трябва да се владееш, даже и да е невъзможно.
Едно погрешно движение означава удар в бетонна стена със 100 км/ч.
Върху теб ще се стоварят още 1000 тона вода.
Ще паднеш от дъската.
Ще потънеш толкова дълбоко, че едва ли ще се измъкнеш от там.
Защо го правите тогава?
Край! Махай се! Имам работа.
Научете ме, моля ви!
Не чу ли какво ти казах? Върви си.
Не разбираш, нали?
Какво?
Децата са различни, Фрости.
Разбираш ли? Носят го в кръвта си.
И в душата си. Джей иска да е като теб.
Нима не виждаш, че се нуждае от теб?
Искаш да го науча ли? Та той е още дете!
Обещах ти, че никога...
И никога не го спазваш.
Мислиш, че не знам, къде си бил сутринта?
Чух съобщението "седем метра през 16".
Не разбирам на къде биеш? – Джей рано или късно ще го направи.
Нима не разбираш? Даже и смъртта не го плаши.
Както и теб.
Две Хавана, две Санта Барбара,
една Пеперони и една с кашкавал.
Пич, забрави ли? Първо сосът, после кашкавал и подправки.
Кое му е сложното?
Добре ли си? Цял ден не си на себе си!
Имал ли си чувството, че си изпратен с мисия?
На тази планета. — Разбира се.
Да видя циците на Памела Андерсън.
На работа.
Пицарията. Прието.
Блонди, сега се връщам. – Пич, къде хукна?
Сега се връщам. — И без това изнемогвам!
Здравейте, сър. — Ето какво,
ще ти покажа само най-важното. Само толкова.
Да оцелееш.
Ясно ли е? И знаеш ли защо? За да не ми тежиш на съвестта.
Това е. Не ме питай друго и не спори.
Ще ти кажа каквото е необходимо и точка.
Ясно? — Разбрах.
Никой не знае за вълните,
защото идват от северозапад. Тук са само 12 седмици в годината.
Толкова имаш.
Среща утре в шест и половина.
Бъди точен.
Да, да, да!
Здравейте.
Остави дъската, няма да караме.
Днес ще гребем.
Искам да запомниш някои правила, преди да сме започнали.
Първо: Не удряй с дъската на Фрости колата на ближния си.
Да, сър, извинете!
Второ: Тази програма е основана според
четирите основни принципа за изграждане на силен характер.
Разбрах, сър. Кое разбра? Даже не съм ги изредил.
Запази ритъма, загребване и плъзгане.
Четирите основни принципа са...
...сила, ум, емоция и дух.
Реално погледнато, и аз имам върху какво да поработя.
Нищо не разбрах, сър!
Знаеш ли, какво е теза?
Потвърждение. — Точно така, потвърждение.
Има за задача да обясни, докаже, или опровергае дадено твърдение.
Сега за нашата теза. От Санта Круз до Монтерей са 60 км.
Когато имаш силата да ги изминеш, ще си готов за мавериците.
Не и по-рано.
Това е невъзможно! — Няма как да знаеш това.
Силата е основата, необходима, за да гребеш.
Ще го правиш всеки ден, в продължение на 12 седмици.
Принцип на ума. Изразява се в това, колко време ще ти отнеме да разбереш
поведението на вълните, и как да ги засичаш.
Как ти харесва това? От Монтерей до маверик!
Става ли? — Става!
Ще ми трябва и бележка от майка ти, с която носи отговорност за всичко,
което може да се случи с теб, докато те обучавам.
Чакай, Фрости. Ако не я подпише?
Дишай дълбоко, поддържай ритъма, загребване и плъзгане.
Здравей, Софи. Как си? Ела за малко.
Софи, ти какво... – Какво правиш? Нашите спят.
Можеш ли да напишеш бележка от името на майка ми?
Имам ужасен почерк!
За какво ти е бележка?
Виж, никой не бива да знае! Ще пазиш ли тайна?
Обещавам.
Мавериците. Те съществуват!
Най-големите вълни на света. Видях ги с очите си.
Фрости ще ме научи да ги хващам.
Маверици? Никой не вярва в тях! — Кълна се, че ги видях, Ким!
Ако помоля мама, може и да си спомни, че е майка...
и да ми откаже.
Добре изглеждаш! – Благодаря.
Исках да дойда в училище, но знам, че не ти харесва…
...да те виждат с по-малки момчета.
Блонди.
Добре, момчета, тръгвам.
Отиваме до басейна.
Холи ще прави купон у тях. Ще ходите ли?
Супер! Отиваме ли?
Имам да уча. — Пич,
всички имаме да учим. — Зарежи.
Не съм ходил на училище вече цяла седмица!
Не се чуди защо повтаряш годината!
Колис, ти какво? – Имам работа.
Внимавай, да не ти се изпари мозъка от толкова учене!
Здравей, Фрости.
Четири без 20 е.
Нали се разбрахме за четири? — Така е.
Готови ли сме да тръгваме? — Да ти приличаме на готови?
Знаеш ли, ще сме готови ако...
...разчистиш пътя.
Това е, защото дойде 20 минути по-рано.
Дишай дълбоко. Напълни дробовете.
Мавериците те държат под водата няколко минути.
Ако обикновено задържаш дъха си за четири минути,
в тази ситуация няма да ти стигне въздухът.
Как беше?
Ще се направя, че не съм те чул.
Страхотно! Къде го откри?
Шкафът в детската стая.
Господи! Хубава е!
Виж, знам, че сърфингът е твоят живот.
Отдушникът ти.
Искам този път да ми обещаеш... Сериозно говоря!
Заради вълните да не рискуваш бъдещето на децата си.
Обещавам.
Господи! Благодаря ти, скъпи!
Върви, чака те.
Мамо? Ставай. От шест си на работа.
Пак ще те изгонят.
Мамо!
Не!
Мамо, бързо ставай! — Ставам, добре.
Здравей.
Закъсня.
Извинявай, Фрости. Взех бележка от майка, така, че...
Красив почерк.
Дълго ли я убеждава да подпише? — Не.
Не беше трудно
Добре.
Това ли ти е закуската? — Да.
Господи!
Ако искаш да си спортист, трябва да ядеш като такъв.
Вземи. На теб ти трябва повече. – Благодаря.
Вятър от югоизток, 15 възела.
Радио ли слушате? Дебнете за големи вълни?
Правя като теб, засичам вълните.
Само че с това нещо не е точно.
Не може да се влезе, особено с дълга дъска.
Може и още как. Да видим какво можеш, хлапе.
Ставай, стига си се препичал.
Да вървим.
Влезе на около 30 метра.
Ако искаш да стигнеш до там, трябва да влезеш на километър.
За да се добереш до мавериците,
ще ти трябва цялата енергия, която имаш.
Добре, да видим каква ти беше грешката.
И защо реши да се добереш до там, където е най-бурно.
Виж онези скали.
Какво става с течението?
Няма на къде да отиде. — Освен на къде?
Обратно. — Точно така!
Обратно в океана.
Като ски лифт е.
Погледни.
Днешният урок беше колко е важно наблюдението.
Факт е, че имаш две възможности.
Да се разбиеш в скалите, или да разбереш природните закони.
Ако внимаваш, винаги има изход.
Има логика, нали? — Да, сър.
Чудесно! Ще съставиш отчет.
Три печатни страници. С дребен шрифт.
С подробно описание какво си видял.
Време е да поумнееш, хлапе.
Ким.
Господи! Удари ли се? — Не.
За къде си се разбързал?
Връщам се от работа. – А ти?
Исках да поплувам, но май по-рано са затворили.
Прескочи оградата, ако ти се плува.
Какво пък, не било толкова лошо.
Как ще слезем?
Знам един начин. — Моля?
Ти сериозно ли?
Недей, Джей.
Джей, видях наемателят ти.
Защо не се обади? – Тя знае ли правилата?
Не. – Дръпни се.
Извинете! – Като при фигурното пързаляне е.
Присъждат точки за стил, изпълнение, точност и сложност.
Започвам със салто оборот и половина.
С висока, повтарям, с висока степен на сложност.
Трябва да прескоча ръба на басейна.
Опреш ли в него, край.
Недей, спри. Не говорите сериозно?
Хайде, скачай! – Господи!
Има само един начин, задно салто през гръб.
Скачам на сляпо. – Не мога да гледам!
Налага се. Няма други съдии.
Недей!
Супер!
Скокът на съдията го изравни по точки с Мориарти.
Не, не. За да излъчим победител,
обявявам финален спринт.
Мамиш, дисквалифициран си!
За какво? – Хвана ме за крака.
Не съм... – Щях да спечеля. Загубеняк!
Шест, седем... 40... 42...
Какво правиш?
Полагам основните принципи за сила и издръжливост.
50...
Направих кафе. Дрехите са в сушилното.
По... Потъвам! – Движи си хрилете.
Още две минути.
Пич!
Три страници. – Браво!
Гладен ли си?
Вкусно е!
Благодаря. – Да ти е сладко!
Това някаква шега ли е?
Не, сър. – Казах да напишеш отчет.
А си се размотавал с момиче.
Не сте казали за какво да пиша. – Хайде, Джей, наистина ли?
Уча те как да оцелееш в мавериците. Не да си бършеш сополите.
Рокси, лягай си.
Лека нощ, татко.
Мислех, че... – Какво си помисли, Джей?
Не ми губи времето.
Ясно? И без това, не ми остава много напоследък
Знаеш ли какво? Ти не си виновен. Още си на 15, хлапе.
Джей, извини ме за малко.
По дяволите, Фрости! Не всички виждат света с твоите очи.
Написал е това, което е смятал за най-важно.
Нещо лично, което е искал да сподели с теб.
Доверил ти се е. – Бренда, не ми пука за чувствата му.
Интересува ме само целта. Целият смисъл на доклада…
...е в това, да покажеш какво мислиш, и ако има грешки, да ги поправиш.
Направил го е.
Не зная как...
Баща ми...
Имай търпение.
Дай му още един шанс.
Съгласен? – Добре.
Не чувам детето!
Май иска да общува. – Както и ние понякога.
Добре, Джей, седни.
Хайде да не се отвличаме от темата.
На първо време ще препишеш доклада.
Сега наблюдавай прибоя. Морският прибой.
Господин Лопес? – Тук.
Госпожица Мъркин? – Тук.
Господин Мариарти?
Къде е нашият зъл гений?
Мавериците. Десети ноември. 10:13 сутринта.
Вълните идват от запад. Около 3.5 метра, с интервал 16 сек.
Широчина от седем до десет метра.
Един от групата на Фрост е влязъл сам.
Според мен е най-добре да влезеш с течението покрай скалите.
Страничен вятър, около десет възела.
Сменя посоката рязко и неочаквано.
Голяма вълна от север. Два пъти по-голяма от обичайното.
Хайде!
Здравей. – Здравей, Бренда.
Как си? – Добре, а ти?
Интересно ако беше на твое място, какво щеше да прави?
Поддържа ме във форма. – Не те ли тормози?
Като че ли, себе си измъчва повече.
Нима?
Когато си преминал през много неща в живота,
си общо взето доста строг със себе си.
И при мен е така. С майка ми.
Наистина ли си на 15? – Да.
До скоро.
На приятелчето ти май му е домъчняло за теб.
Това е момчета, до скоро.
Какво има? Конско ли ще ми четеш?
С мен ли говориш, или със съвестта си?
Имай го предвид, като се наиграеш.
Джей?
Господи! – Минута и 46.
Почти две минути.
Джей?
Може ли да поговорим? – Минутка.
Влез. – Здравей.
Униформата ти е в сушилната. – Благодаря.
Виж, може ли да ти поискам 15 долара на заем?
Имам глоба за паркиране. Знаеш, че ако не платя...
Знам.
Ще ти ги върна.
Обещавам.
Благодаря.
Здравей, Блонд, идваш ли?
Ти какво?
Даниел! Спаго!
Дръпни се!
Ще го направи.
Защото прецака другарчето си, нали?
Не можем всички да сме идеални като теб.
Ти не си такъв, Блонди.
Ясно? Да вървим.
Подранила си. – Какво правите?
Искаше да ви изненада.
Какво пък, успя.
Продължавайте.
Благодаря. – Като кошмар си.
Видя ли вълната, в която се гмурнах? Беше огромна.
Внимавайте с него. Напушен е. – Дай ми голям хотдог. С повече чили.
Не, по-добре поничка.
Това е пицария.
Слушай, дребен, какво се хилиш, бе?
О, пак ли? Майтапиш ли се с мен?
С тая усмивка приличаш на педал. Не заслужаваш уважение.
Днес заслужи.
Какво правиш?
Махни се от мен.
Когато удряш, се моли аз да не те ударя, сополанко.
Да не мислиш, че си по-добър от останалите?
Виждам те как тренираш с Фрости.
Съни, да си вървим. – Греби, жалко недоносче!
Хайде, Съни, да вървим.
Май загуби нещо.
Прочетох докладът ти. – Какво мислите.
Това е, което очаквах от теб.
Браво на теб!
Сега вълната ни дебне. Ще се сгромоляса зад нас.
Рифът е на дълбочина до 500 метра. От това ще трябва да се пазим.
Като начало виждаш ли онези скали? Викат им "Гробището".
Изключително важно е, да не позволиш течението да те избута до там.
Ще те размаже по скалите.
Какво да направя? – Представи си триъгълник.
Теглиш черта между теб, онази сателитна чиния,
и тази гъбовидна скала.
Сега си представи, че всичко това е под водата.
Всички вълни се разбиват в скали, намиращи се на поне шест метра.
Тук дълбочината е два пъти по-голяма.
При мавериците ще те затисне два пъти повече вода,
два пъти по-голяма сила на вълната, и два пъти по-голям шанс да потънеш.
Спокойно, ще ви прикривам.
Какво стана? – Какво ли? Имаше пет метрова акула.
Така се изплаши, че едва не се подмокри.
Само, че нямах това предвид. Защо се паникьоса?
От страх, предполагам. – Трябва да запомниш едно.
Страхът и паниката са две различни неща.
Страхът помага да оцелееш, паниката е сигурна смърт.
Когато има буря... Става дума за 12 метрови вълни,
и това е страшно.
Ако се паникьосаш, както сега, умираш!
Ако си уплашен до смърт,
как се справяш с паниката? – Осъзнаваш страхът си.
От какво се боиш. Изобщо като цяло.
Мирише на поредния доклад.
Моля за внимание. Това е за домашно.
Оставете химикалките и не пишете нищо, докато не свърша.
Сега ме слушайте.
Избройте четири подвида членестоноги.
Кой подвид се смята за древен.
Това първо.
Второ. Моля, сравнете пълните...
...и не пълните метаморфози...
Ето пак.
Здравей. – Здрасти.
Надявах се да си тук.
Организираме купон. Ела след работа.
Благодаря, но ми трябва...
Страхотен майтап! Хайде на купон!
Знаеш ли? Имам по-добра идея.
Да, добре.
Пич.
– Чакай бе, пич.
Другият път аз ще те прикривам. Обещавам.
Пич, загуби си...
Здравей.
Прибрал си се? – Приключих по-рано и се прибрах.
Рокси тук ли е? – Легна си.
Какво държиш.
Баща ми ми я четеше преди сън.
Помислих си... дали ще може...
Ще почета на Рокси.
Добре.
Миличка? – Здравей, тате.
Виждам, че и друг път си идвал тук.
Преди идвах сам.
Погледни нагоре.
Това е седмата по яркост звезда. Рига..
Точно над нея са Бийтълджус и Беландрекс.
Съзвездието Орион.
От къде знаеш това?
Баща ми ме научи.
Разказваше ми за звездите, още като бях дете.
Има 88 съзвездия.
Не успях да ги науча всичките.
Да вървим. Дай ръка.
Хайде, Фиби! Греби!
Подай ръка.
Фрост, защо свиваше пръсти, когато бяхме под водата?
Колкото повече стоиш под вода, става по-трудно да се концентрираш.
Свиваш пръсти и броиш минутите.
Свиеш ли и последният, край с теб!
Усещаш ли, водата е по-студена. – Да.
Дълбоко е. – Монтерейската падина.
Дълбока е 1600 метра.
Течението отслабва и тръгва на изток, към южната стена.
Създавайки какво? – Обратно течение.
Успееш ли да се добереш до там, считай половината път за изминат.
Къде научи всичко това? – От теб.
Тоест, от картите и книгите.
Изучавах потоците и приливите. Както ми каза.
Май си спомням нещо такова!
Преди идвах тук. Избирах си по-дълбоко място.
Стоях потопен като коркова тапа, за да почувствам.
Кое да почувстваш?
Бездната.
Приливът е силен днес.
Заради тропическия ураган в Япония.
Идва от Тихия океан. – Наистина?
Случва се на всеки седем до десет години.
Последният беше Елмина, през 83-та.
С него дойдоха маверици, с големина на пет етажна къща.
Вярно е, да. – Елмина?
И тази година ли ще е така?
Не знам.
Но ако е така, по-добре да си готов.
Тази вълна,
няма да бъде тайна за никого.
Благодаря, дами!
Ще донеса дърва. Не искаме дамите да замръзнат, нали?
Ще помогнеш ли на тати? – Чао!
Тръгвате ли? – Нощна смяна сме.
Къде се запознахте? – На това място.
Бяхме тук на първата ни среща.
Покани ме на вечеря. Даже не разбрах какво стана.
Хвана някаква риба, и предложи да я опечем в жарта.
Като пещерните хора. А аз си седях с бялата си рокля,
и се чудих, от къде ще вземем вилици.
Тук ли е семейството му? – Ние сме неговото семейство.
Фрости от малък е сирак.
Не обича да говори за това, таи го в себе си.
Толкова много време.
Сигурно разбираш, но
това не му дава покой.
Мъчно ми е за него.
Пази го, чу ли?
Разбира се.
С него сме просто приятели. – Няма значение.
Кой иска да целуне рибата? – Само не и аз!
Хайде, де. – Не искам, Джей!
Махни я от мен. – Чакай, Ким.
Не искам! – Само една целувка!
Ето те и теб! Радвам се, че дойде!
Дойдохме да видим вълната, старче.
Защо сте тук? – Какво, отчет ли да ти давам?
Е, какво ще кажеш, дребен?
Сам ли ще се справиш с вълната, или татенцето ще помага?
Гледах отстрани, и разбрах, че заради рядката си хубост,
привлича вниманието на околните.
То е като да играеш главна роля в нечий спектакъл.
Колко поетично!
Обиден ли си, че се ти се подиграва? Или вече си го знаеш?
Очевидно е с всички други, но не и с теб.
Греби, глупако! Греби!
Греби, греби!
Няма да го напиша отново.
Какво, пък.
Знаеш уговорката. Ако искаш си тръгни, изборът е твой.
Защо ме следиш? – Искам да науча истината.
Искам да знам от какво се боиш.
Не знам. – Така ли?
Или не искаш да знаеш? – Не знам.
Да те питам нещо.
Кое искаш да зарежеш? Истината е какъв всъщност си,
а не думите ти на хартия.
Това, което се таи в дълбините на душата ти.
И не можеш дори да го зърнеш, защото се боиш!
Същото е като с писмото, което се боиш да отвориш.
Но не и да изхвърлиш. – Престани!
Искаш да престана? Ако нямаш смелостта да го отвориш,
как тогава ще се бориш с вълната? – Стига!
Не знам, разбра ли? Не знам!
Бързо, тате! На мама и прилоша!
Бренда! Какво ти е? – Мамо!
Джей, извикай бърза помощ!
Тук съм, скъпа, дръж се! Всичко ще е наред!
По-бързо! – Мамо!
Идвайте веднага! – Тук съм, миличка!
Пратете Бърза помощ. Побързайте! – Джей.
Кажи им, че е инсулт. – Има инсулт, не може да говори.
Всичко ще е наред. – Не знам, просто падна на пода!
Тя... тя не се движи.
Дом 311, на 38-ма улица. – Дръж се, миличка!
До Флинт Пойнт.
Здравей.
Как е могло да се случи?
Джей, може ли да поговорим? Моля те!
– Не.
Трябва да тръгвам. – Добре.
Върви си.
Внуците ми искат да знаят къде е баща им.
Не, искат да знаят къде е майка им, сър.
Тогава им кажи.
Не знам какво да им кажа. – Истината.
Че е заедно с Бог на небето.
Аз... не съм сигурен, че вярвам в това.
Може ли...
Може ли да вземем децата за няколко дни?
Да.
Внуците ни загубиха майка си.
Не ги лишавай от бащина обич.
Да вървим.
Защо татко ни изостави?
Не ни е изоставял.
Остави мен.
Фрости?
Фрост?
Хей, Фрости.
Покажи на тати какво можеш.
Кажи, здравей, тате! – Фрости?
Здравей, тате. – Каза "тате'. Тя каза "тате".
Браво миличка! Да прочетем ли на тати приказка?
Фрости!
Дишай дълбоко, запази ритъма.
Плавно плъзгане.
Фрости!
Течението!
Тръгнал е по течението.
Фрости, какво правиш?
Какво? Не можеш да захвърлиш всичко и да си тръгнеш.
А защо не?
Тя беше всичко, което имах.
Най-хубавото в живота ми.
Аз знам друго, ти ми го каза.
Ако внимаваш, ще намериш решение.
Ами ако нямам сили, Джей?
На какво да се надявам?
На петия принцип.
Кой го измисли? – Аз.
Хайде.
Престани.
Хайде. Трябва да вървим.
Джей. Не в тази посока.
Хванах течението, Фрост.
Изминахме почти половината път, брегът вече е близо.
Греби, Фрости.
Добро утро.
Забрави ли какъв ден е днес?
А, и това.
Всички пари, които ти дължа.
Плюс процент.
Мамо, от къде ги взе?
Вече съм началник-смяна. Благодарение на моята пунктуалност.
Хайде. Отвори подаръка.
Фрости каза, че ще ти трябва, за да следиш вълните.
Спомена, че се приближава огромна вълна.
Разбира се, не схванах всичко, което ми каза, но...
...го нарече Ел Ниньо.
Какво значи?
Трябва да знаеш. Имаш тройка по испански.
През цялото време си знаела.
Фрост не е глупак, а и почеркът ми е грозен.
Честит рожден ден!
Страхотно временце си имаме днес, дами!
Как си Боб? – Държиш ли се?
Да, добре съм.
Това е Джей. – Боб Пиърсън.
Чувам, че си бил голям юнак! – Благодаря, сър.
Елате. – Хвана ли поне една вълна?
Не, отдавна зарязах сърфинга. Правя дъски за вас, момчета.
Това устройва ли те? – Да.
Ако искаш да убиеш Титан, ще ти трябва свещено копие.
Честит рожден ден, Джей!
Може ли?
За теб е.
Не знам какво да кажа. – Смело напред!
Да.
Да. Ето го.
Не го е страх от травми, но може ли да сърфира?
По-добре, от колкото можеш да си представиш.
Виждал ли си друг да издържи 45 минути, без да потъне?
Още е изправен.
Да смятам ли, че сте го одобрили?
Дано не се налага да го спасявам.
Ел Ниньо предизвика силна буря. Движи се на изток.
Скорост на вятъра 55 възела. Нивото се покачи с 12 метра.
Здравей. Голям порой!
Как си?
Добре.
Ким.
Какво има?
Можеш да ми кажеш, нали сме приятели.
Всичко е...толкова объркано.
Не мисля така.
Защото виждаш само хубавите неща.
Повечето хора живеят, мислейки си за това.
Измисляйки си всевъзможни причини, за неуспеха си.
Ако грешиш?
Тогава...
Закачаше се в пицарията една дъждовна вечер,
Още бяхме деца. Джей...
Имах чувство, някъде дълбоко в мен...
...че точно ти си...
...единствения за мен, че ще прекарам животът си с теб.
Какво?
Какво има?
Скъпи Фрости.
Внимание, очаква се силна приливна вълна.
Височина десет метра, интервал 18 секунди.
Да? Да, Фрости. Току-що чух.
Десет през 18.
Добре. Да, ще се обадя на Ким.
Значи не искаш да дойдеш?
Гледай да се върнеш.
Убеден ли си, че си готов? – Да.
Добре, защото заради това,
там ще бъде пълно с умници, желаещи да се правят на остроумни.
Някой може да пострада.
Спазвай дистанция, и не губи концентрация. Ясно?
Ако вълните идват от запад...
...знай, че вятърът е променлив.
По-добре да си готов.
Спри.
Ще ви настигна.
Здравей. – Здравей.
Морето днес е страшно. Не бях виждал подобни вълни.
Много мислих напоследък.
Научи ме да карам сърф... а аз така и не ти благодарих.
Ще ти стискам палци!
Край с тайната, братлета.
Как си, човече? Готов ли си?
Обличай се. Да поплуваме заедно.
Фрост, а ти?
Трябва да си спазя обещанието.
Не е Ел Ниньо, момчета.
Ти какво, майтапиш ли се?
Студено е. Може да замръзне човек.
Джей, сигурен ли си? На 100 процента ли си сигурен?
Аз не.
Сигурен съм.
Знам, какво ще кажеш, за това мълчи.
Не сме се разбирали така. Забрави ли?
Никакви въпроси и спорове.
Виж, отдавна трябваше да ти го кажа.
Вече е късно.
Дали ще влезеш, или ще решиш да останеш,
Знай, че те обичам...
...каквото и да стане.
Фрост.
Да вървим.
Доближи се. По-близо!
Какво правиш?! – По-близо, хайде!
Махнете се оттам!
Греби, греби!
Хайде!
Разкарайте лодките, по-живо!
Излизайте.
Страхувам се, че някой ще загине!
Вълна, момчета!
Ако се докопа до въжето, ще оцелее.
Хайде, Джей.
Хайде!
Ето го!
Дай ръка.
Не, не. Дайте ми дъската.
Бързо дъската!
Благодаря!
Чакайте, какво прави той?
Тук е, за да покори Маверик.
Вземи дъската. – Благодаря.
Това е то! Не те карам насила.
Така и така си тук, може да опиташ. – Не.
За днес ми стига.
Скъсай я!
Скъпи Фрости.
Ако трябва да съм честен, знам от какво се боя.
Боя се, че няма да видя баща си,
и мама никога да не е щастлива.
Боя се да загубя Ким, която е любовта на живота ми.
И накрая се боя да не загубя теб.
Не знам как си представяш добрият баща.
Сега знам, какъв трябва да бъде.
Радвам се, че се измъкна, човече!
Прочетох писмото от баща ми.
Същото е като моя доклад за страха.
Думи, написани на лист хартия.
Тази вълна е от твоите.
Знам, че звучи странно,
но винаги ми се е струвало, че не ми е писано дълго да живея.
Именно заради това покорих вълната.
Когато гледам дълбините, седнал на дъската...
се чувствам част от тях. И осъзнавам, че съм жив.
В този ден, Джей стана знаменитост.
И не за това, че покори гигантската вълна.
За смелостта на юношата, направил невъзможното.
Без да се гордее от успеха си, той запази всеки детски спомен.
Един истински принц в спора на кралете.
Ожени се за детската си любов, оставайки верен на себе си.
Що се отнася за останалото...
...ще кажа това: Тези, които преминават границите,
все някога откриват, че те са недостъпни.
Седем години по-късно, Джей се удави по време на гмуркане в Малдивите.
Беше само на 22.
За Джей!
Всички сме излязли от морето, но не всички летим по него.
Ние, избраните да летим по вълните, се връщаме в него отново и отново.
Докато не дойде денят да се завърнем на брега,
оставяйки след себе си онова, което сме докосвали по своя път.
Трябва да ценим всичко това, което имаме.
Това е най-важно на света.
Радвайте се на всичко около вас, защото животът е само един!
И е кратък, така че...
Радвайте се!
ЖИВЕЙТЕ КАТО ДЖЕЙ