Húzd ki magad!
Karolják át egymást!
HOLT KÖLTŐK TÁRSASÁGA
Sorakozó!
Zászlót fel!
Hölgyeim és uraim, fiúk...
a Tudás lángja.
Szász éve, 1859-ben...
41 fiú ült e teremben...
és ugyanarra a kérdésre feleltek...
amit önöknek is felteszünk minden félévben.
Uraim...
mi a négy talpkő?
Hagyomány. becsület.
Fegyelem. Értelem.
Az első évben...
a Welton akadémián öten végeztek.
Tavaly 51-en.
És 3/4-ed részüket a Borostyán Liga egyetemre vették fel.
Ez a példátlan siker...
a nevelési...
alapelveink iránti lelkes odaadás gyümölcse.
Ezért íratják be ide a szülők fiaikat.
Nálunk a legjobb a továbbtanulási arány.
Mint tudják...
az angoltanárunk, Mr. Portius nyugdíjba ment.
Ismerkedjenek meg utódjával, Mr. John Keatinggel...
aki annak idején szintén nálunk volt diák...
és ezelőtt, sok éven át...
a Chester iskolában oktatott.
Megható volt.
Jó napot. Ő a legkisebb fiunk, Todd.
Emberelje meg magát. A bátyja kiváló diák volt.
- Gyönyörű volt. - Örülök, hogy tetszett.
Jó napot.
Neil, idén is számítunk magára.
Nem okoz csalódást.
Igyekezni fogok.
Ugyan, fiam. Csak nem fogsz sírni?
Szobatársak leszünk. Neil Perry.
Todd Anderson.
Miért jöttél ide?
Idejárt a bátyám.
Hallottam róla.
Homloküreg-gyulladásra van.
És ha nem tudná lenyelni, adjon ebből egyet.
Ha a lélegzéssel van gondja, akkor ebből.
- Elhoztad az inhalálódat? - Hogyne.
Este tanulunk?
Persze.
Vissza a taposómalomba. Te fogtad ki azt a fafejű újoncot.
Ne törődj vele.
Gyorsabban jár a nyelve, mint az esze.
Úgy hírlik, nyári iskolára jártál.
Kémiára. Apám ragaszkodott hozzá.
- Milyen volt a nyár? - Klassz.
Meeks, zipzár.
A négy talpkő?
Hányadék, beszarás, fickósság, élvezet.
A tanulócsoport. Meeksé a latin, enyém az angol.
Megalakulhat a csoport.
Cameron is jelentkezett. Bevegyük?
Nagy talpnyaló.
Te laksz vele.
Nem tehetek róla.
A nevem Meeks.
Ő Todd Anderson.
Charlie Dalton.
Knox Overstreet.
Todd bátyja Jeffrey Anderson.
Évfolyamelső volt. Országos tanulmányi díjnyertes.
Ördög hozott a Weltonban.
Tényleg pokoli hely. Hacsak nem vagy zseni, mint Meeks.
Hízeleg, hogy segítsek neki latinból.
Meg angolból meg matekból.
Apám. Azt hittem, már elment.
Üljenek le.
Beszéltem az igazgatóval.
Túl sok tanterven kívüli elfoglaltságod van. Tégy le...
az évkönyvről.
Szerkesztő vagyok.
Nem baj.
Nem tehetek ilyet.
Elnézést, fiúk.
Ne feleselj velem mások előtt.
Ha elvégezted az orvosit, mehetsz a saját fejed után.
De addig én parancsolok.
Igenis.
Anyádnak nagyon sokat jelent.
Mindig szerettem sokat vállalni.
Nagyon helyes.
Ha kell valami, írd meg bátran!
Miért szól bele mindenbe?
Ne légy nyúl. Rosszabb úgysem lehet.
Leugatjátok a szüleiteket, leendő ügyvéd úr, bankár úr?
Nekem se könnyebb, mint neked.
Nincs szükségem a tanácsaitokra.
Akkor most mi legyen?
Mi lenne? Az évkönyvnek lőttek.
Nem érdemes mellre szívni. A szerkesztőség benyal Nolannek.
Nem izgat.
Latin? 8-kor nálam.
Todd. Te is jöhetsz.
Gyere bátran.
Hangfogóval.
Hangfogóval, kiskorú siserehad.
Válasszanak 3 kísérletet...
és 5 hetenként írjanak róluk beszámolót.
Az 1. fejezet első 20 kérdésére holnap kérek választ.
"Agricolam".
"Agricola".
Na mégegyszer: "Agricola".
A matematikához maximális...
pontosság szükségeltetik.
Aki nem adja be időre a házi dolgozatát...
annál büntetésül egy jeggyel rosszabbat adok félévkor.
Melegen ajánlom, hogy ne tegyenek próbára.
Hé, Spaz!
Jöjjenek!
"Kapitányom, jó kapitány".
Miből idéztem?
Senki?
Semmi ötlet?
Walt Whitman verséből, és Lincolnról szól.
Szólíthatnak Mr. Keatingnek...
vagy "Kapitányom, jó kapitány"-nak.
Mielőtt minden pletykát elhisznek...
én is ebben a műintézetben tanultam, és túléltem.
És akkor még nem voltam a szellem óriása.
Intellektuálisan csenevész törpe voltam.
A strandon Byron-idézetekkel fröcsköltek.
Mr. Pitts. Szerencsétlen egy név.
Hol lapul, Mr. Pitts?
Nyissa ki a könyvét az 542. oldalon...
és olvassa fel az 1. versszakot.
"A Szüzeknek az időnek múlatásához?"
Idevágó, nem?
"Szakajtsd le rózsa bimbaját...
élvezd, amit a perc ad...
a virág ma mosolyog rád...
holnap már holttá hervad."
Köszönöm.
Szakajtsd le rózsa bimbaját.
Latinul úgy mondják: "Carpe diem". Ki tudja, mit jelent?
Ragadd meg a napot.
Nagyszerű, Mr...
Meeks. Pompás.
Élj a mának.
Szakajtsd le a rózsát.
Mit akart ezzel?
Sietett.
Ne, köszönöm, ön kiesett.
Azért írja, mert kukaceledel vagyunk.
Hiszik vagy sem, mindannyian...
egy napon...
megszűnünk lélegezni, kihűlünk, meghalunk.
Jöjjenek egészen közel...
és vegyenek szemügyre pár arcot a múltból.
Eddig még sosem tették meg.
Nincs nagy különbség.
Hasonló frizurák.
Teli vannak életerővel.
Övék a világ.
Legyőzhetetlenek.
Azt hiszik, nagy tettekre hivatották.
A szemükben ragyog a remény.
Mi történt?
Túl sokáig vártak, hogy kibontakoztassák képességeiket?
Azóta alulról szagolják az ibolyát.
De ha fülelnek...
hallják az üzenetüket.
Tessék.
Figyeljenek!
Hallják?
Carpe.
Carpe diem.
Éljetek a mának.
Használjátok ki az életet.
- Döbbenetes. - De más.
Szerintem ijesztő.
Ebből lesz doli?
Hogy lehetsz ilyen hülye?
Igyekezzenek, fiúk! Maga is, Dalton.
Ma este jöttök matekozni?
Ma nem érek rá. Danburryékhez megyek vacsorára.
Azok kik?
Öregdiákok.
Apám barátai. Nagyjából 90 évesek.
Bármi jobb a menza-kajánál.
Jössz matekozni?
Nem, inkább törit kell tanulnom.
Te tudod.
Élj a mának!
Kész, Overstreet?
Igen, uram.
Chet, kinyitnád?
Inkább én.
Mit óhajt?
Knox Overstreet.
Dr. Hager.
Jó helyen járok?
Chethez jött?
Mrs. Danburry?
Köszönöm. Én vagyok az.
Knox, ugye?
9-re, jó?
Jöjjön be.
Joe Danburry.
Látod kiköpött apja. Hogy van az öreg?
Húzza az igát.
Maga is jogász lesz, mint ő, nemdebár?
Helyettesítsd be az x-et.
Mit nem értesz?
Milyen volt?
Rémes.
Szörnyű.
Mi történt?
Ma este...
megismerkedtem a világ leggyönyörűbb lányával.
És az baj?
Sajnos, eljegyezte...
Chet Danbury.
Az egy bunkó.
- Kínos. - Kínos?
Borzasztó. Hogy bukhat egy ilyen jó nő egy faszfejre?
A jó nők mind ilyenek.
Hagyd el! Inkább nézd az 5-öst.
Nem mondok le róla, és nem izgat a matek.
Sikerült!
Jól van, uraim, még 5 perc.
Láttad pucéran?
Marha vicces.
Nem egy rádiót rejteget...
ugye, Mr. Pitts?
Nem. Fizikai kísérlet.
Radar.
Nyissák ki a könyvet a 21. oldalon.
Mr. Perry, olvassa fel a "Költészet értelmezését".
A Költészet értelmezése, írta Evans Pritchard professzor.
A költészet megértéséhez ismernünk kell...
a költői nyelvet. Aztán két kérdés jön:
Hogy fogalmazta meg a művész a témát? Jelentős-e a téma?
Az első kérdés a vers formáját illeti, a másik a jelentőségét.
Ha felelünk a kérdésekre...
megállapíthatjuk a vers értékét.
Ha a formai tökélyt vízszintes tengelyen mérjük...
a fontosságot függőlegesen...
e koordináták láthatóvá teszik...
mennyire értékes az adott vers.
Például egy Byron-szonett...
sokat ér függőlegesen, de vízszintesen közepes.
Egy Shakespeare-szonett...
viszont kétségtelenül mindkét irányban magas értékkel bír.
A közrefogott...
terület nagysága bizonyítja a vers nagyságát.
Alkalmazzák ezt az értékelési módszert...
így egyre kevesebb nehézséggel kerülnek szembe...
és egyre inkább élvezik és értik a költészetet.
Ürülék.
Ezt gondolom Mr. Pritchardról.
A költészet ne mérhető rőffel.
Ez nem slágerlista, Byron pöpec a 42. helyen...
kár, hogy túl lassú.
Tépjék ki a lapot!
Tépjék ki.
Ki vele!
Mire várnak?
Köszönöm.
Nem csak ezt a lapot, az egész bevezetőt.
Ki vele! Írmagja se maradjon.
Tépjék ki gyorsan, a pokolba Pritchard professzorral.
Tépjék cafatokra! Hallani akarom, hogy szakad fecnikre.
Nemesebb célokra használjuk.
Ez nem a Biblia, ne féljenek.
Tépjék ki! Nyoma se maradjon.
- Könyvrongálás. - Tépd ki!
Tépjék ki!
Mi folyik itt?
Nem tépik?
Elnézést. Azt hittem, nincs itt.
De igen.
Szóval itt van.
Elnézést.
Tépjék csak.
Ez egy csata, egy háború.
A szívük és lelkük eshet áldozatul.
Akadémikusok seregei mérik kilóra a verseket.
Nekünk nem kell! Ki innen Pritcharddal!
Tanulják meg használni a saját fejüket.
Tanulják meg ízlelni a szavakat.
Bárki bármit mond...
a szavak és eszmék hatnak a világra.
Mr. Pitts szerint az irodalomnak...
semmi köze az orvostudományhoz.
Lehet.
Mr. Hopkins talán úgy véli...
biflázzuk be Mr. Pritchardot...
és foglalkozzunk hasznosabb dolgokkal, amikből megélhetünk.
Elárulok egy titkot. Hajoljanak...
közelebb.
Azért írunk és olvasunk verset...
mert valamennyien az emberi fajhoz tartozunk.
És az ember tele van szenvedéllyel.
Közgazdaság, orvostudomány...
csupa nemes és szükséges dolog.
De a vers...
a szépség, a romantika, a szellem...
ezekért érdemes élni.
Whitman írja...
"Ó, én, ó, élet, kérdések nem szűnő árja...
hitetlenek végtelen özöne...
balgáktól nyüzsgő városok.
Mi jó ezek közt, ó, én, ó, élet?
A válasz...
az, hogy itt vagy...
hogy van élet és egyéniség...
hogy zajlik a nagy színjáték. És te is hozzáírhatsz egy sort.
Hogy zajlik a nagy színjáték...
és te is hozzáírhatsz egy sort."
Miféle sort?
Aki ételt, italt adott...
annak neve legyen áldott. Ámen.
Roppant érdekes volt az órája.
Megdöbbentettem?
Nem, lenyűgöző volt, habár kissé veszélyes.
Igazán?
Ha művészeket akar nevelni belőlük, és...
rájönnek, hogy egyikük sem Rembrandt, meggyűlölik.
Én csak önálló gondolkodásra nevelek.
17 éves kölyköket?
Maga cinikus?
Nem, dehogy.
Realista.
"Mutasd meg azt, ki nem kerget ábrándokat.
És mutatok egy boldog embert."
"Az ember igazán csak álmában szabad.
Így van ez rég, és örökké így marad."
Tennyson?
Keating.
Ilyen volt végzősként.
Futballista.
Az évkönyv szerkesztője Cambridge-be készül.
Holt Költők Társasága.
Akitől a világon minden kitelik.
Mr. K. balhés tag lehetett.
- Mi a Holt Költők Társasága? - Gőzöm sincs.
Ott az a fiú. Ebéd után hozzám!
Tanár úr.
Kapitányom, jó kapitány.
Megkerestük a régi évkönyvben.
Ez nem is én vagyok.
Mi a Holt Költők Társasága?
A mostani vezetés nem nézné jó szemmel.
Miért? Mi volt az?
Uraim, tudnak titkot tartani?
A Holt Költők célja az volt, hogy kiszívják az élet velejét.
Ezzel a Thoreau-idézettel kezdtük az üléseket.
Az indián-barlangnál...
gyülekeztünk, és felolvastunk Thoreau-t, Whitmant, Shelleyt.
És a saját verseinket.
Bódultan vártuk a költészet hatását.
Néhány srác verseket olvasott fel?
Nem néhány srác.
Nem önképzőkör voltunk, hanem romantikusok.
És úgy ízlelgettük cseppenként a verseket, mint a mézet.
Szárnyaltak a lelkek...
elaléltak a nők, istenek születtek.
Időtöltésnek sem utolsó.
Köszönöm ezt a kedves szellemidézést.
Égessék el! Főleg a fotómat.
Holt Költők Társasága.
Menjünk oda.
Benne vagytok?
- Hol a barlang? - A forráson túl.
Messze van.
Hülyeség.
Ebből nagy balhé lehet.
Akkor ne gyere!
Én csak azt mondom, legyünk óvatosak.
Nem kell beszarni.
Mi lesz már? Siessenek!
Na jó. Ki jön?
Figyelnek.
Leszarom. Ki jön?
Én.
Ne kelljen mégegyszer mondanom!
Én is.
Nem tudom.
- Félti a jegyeit. - Segíts neki.
Ez tanulócsoport?
Jössz és kész. Meeks, te is jössz.
- Mindent kipróbálok. - Kivéve a szexet.
De legyünk óvatosak.
- És te? - Nem tudom.
Ezzel meghódíthatod Christ.
Hogyan?
A nők elalélnak.
De mitől alélnak el?
Elmegyünk a vízesésig. És a parton van a barlang.
Veszélyes lehet.
Akkor maradj itthon.
Hagyják abba a zsinatolást, és üljenek le.
Jössz, Todd?
Nem.
Hallottad Keatinget. Miért nem vagy benne?
Igen, csak...
Mi csak?
Keating azt mondja, mindenki felolvas.
Én nem akarok.
Félsz tőle?
Nem csak az a baj. Nekem ehhez...
nincs kedvem.
És ha nem kell felolvasnod?
Az nem ér.
És ha a többieknek megfelel?
Megkérdezel mindenkit?
Pillanat.
Csönd legyen.
Jöhetsz.
Fejezzék be ezt a zsibvásárt.
Öt évszázad versei.
Felolvasandó a HKT minden ülésének kezdetén.
Holt költő vagyok.
Hú, de vicces.
Ide, srácok!
Tűz már nem lesz.
Kezdjük, uraim.
Ezennel újra összehívom a Holt Költők Társaságát.
Az üléseket én vezetem, minden tag aktívan közreműködik.
Todd Anderson nem olvas, ő vezeti...
a jegyzőkönyvet.
Felolvasom a nyitóüzenetet, tagtársunktól, Thoreau-tól.
"Kimentem a vadonba, mert tudatosan akartam élni...
maradéktalanul kiszívni az élet velejét."
Egyetértek.
"Felszámolni mindazt, ami nem volt élet. Hogy ne a halálom...
óráján döbbenjek rá, hogy nem éltem."
Keating megjelölt más lapokat is.
Szünet.
Tegyétek ki a kaját.
A sárba?
Meeks kabátja jó lesz terítőnek.
Nyomás! Úgyis folyton tőlem lejmoltok cigit.
Mazsola?
Ki dobott ide egy fél zsömlét?
A másik felét megettem. Ragasszam vissza?
Egy sötét és esős éjjelen az öreg hölgy...
aki rajongott a kirakósért...
az asztalánál ült, előtte az új kirakós játékával.
Ahogy összeillesztette a darabokat, meglepetésére...
a képen kirajzolódott a saját szobája...
és a figura a kép közepén ő maga volt.
Reszkető kézzel rakta...
helyére az utolsó 4 darabot...
és nézte az ablaknál álló őrült gyilkos rajzát.
Az utolsó hang, amit életében hallott...
üvegcsörömpölés volt.
Színigaz.
Tudok egy még jobbat.
A fiatal pár...
az erdőben autózik, mikor kifogy a benzin...
Az a kezes!
- Ez a kedvencem. - Tőlem hallottad.
Dehogy. Még hatodikban hallottam.
"Egyszer hajdanán, benn a főutcán...
Willie Bloat tartott portát.
Volt egy csúf neje, s ő, szegény feje...
tűrte békén a satrafát.
Ám egy szép napon, rózsás hajnalon, elvágta a torkát."
Mondjak egy verset?
Megtanultál egyet?
Honnan szerezted?
Szeretni tanít?
Inkább tanuljon maga. Én ennek vagyok a professzora.
A szerelemisten, ha van ilyen...
csupán tanulhat tőlem.
Abraham Cowley.
Most ki jön?
Tennyson.
"Föl, barátaim...
nincs még túl késő új földet keresni...
talán a boldogok szigete vár bennünket...
és bár nem vagyunk az az erő, mely egykor...
eget és földet rázott, vagyunk, ami vagyunk...
Sors és idő gyengíthetett, de...
hős szívünk együtt ver, és kemény hite, hogy küzd...
keres, talál. Keres, talál...
s nem hagyja magát."
"Akkor volt vallásom, s volt egy látomásom.
Erről szóljon most igaz vallomásom."
"Megláttam a Kongó aranyfolyamát...
fényleni az erdő fáin át.
Megláttam a Kongó aranyfolyamát...
fényleni az erdő fáin át.
Megláttam a Kongó aranyfolyamát...
fényleni az erdő fáin át.
Megláttam a Kongó aranyfolyamát...
fényleni az erdő fáin át."
Egy ember nem kimerült, hanem elcsigázott.
És nem nagyon szomorú, hanem mi, Mr. Overstreet?
Búskomor?
Pontosan. Búskomor.
A nyelv bizonyos célra fejlődött ki. Mire?
Mr. Anderson. Ön ember vagy amőba?
Közlésre?
Nem. Udvarlásra.
Mai témánk William Shakespeare.
Legtöbbjük szívesebben húzatná ki a fogát.
Pedig Shakespeare roppant érdekes dolgokat írt.
Biztos sokan hallottak már efféle Shaespeare-t:
"Ó, Titus, barátod hívd hát!"
De aki látta Marlon Brandót, másféle Shakespeare-t ismer.
"Barátok, rómaiak, földijeim...
figyeljetek rám!"
John Wayne milyen Macbeth lenne?
"Tőr az, amit látok? Markolattal kínálja magát."
"Kutyát, uram?
Most valahogy nem."
Pedig néha jó egy kutya.
Kitelik belőle egy háromfogásos ebéd.
Előételnek kutyakrokett.
Főfogásnak flambírozott pincsi.
És desszertnek pekingi parfé.
És fogpiszkálónak pracli."
Miért álltam ide?
Hogy magasabb legyen.
De jó ötlet.
Azért álltam ide...
hogy eszembe véssem, mindent meg kell nézni máshonnan is.
Fentről másmilyen a világ.
Nem hiszik?
Nézzék meg.
Ha bizonyosak valamiben...
nézzék meg más szemszögből.
Még akkor is, ha ostoba túlzásnak tűnik.
Nem az a fontos, mit gondolt a szerző.
Mit gondolnak maguk?
Keressék meg a saját hangjukat. Mert minél tovább halogatják...
annál kevésbé akadnak rá.
"A legtöbb ember csöndes elkeseredésben él."
Ne törődjenek bele. Törjenek ki!
Ne bukjanak a mélybe, mint a lemmingek.
Nézzenek körül! Erről van szó, Mr. Priske.
Merjenek kilógni a sorból.
És az esszén kívül mindenki költsön egy saját verset.
Verset.
Hétfőn majd hangosan felolvassák.
Mr. Anderson.
Tudom, hogy máris összecsinálta magát a feladattól.
Gyerünk, húzzanak bele!
Sikerült!
Szabad Amerika rádió.
Rájöttem.
Hogy mi érdekel, mi akarok lenni.
Szentivánéji álom? Mi ez?
Egy színdarab.
Azt tudom, de mi közöd hozzá?
A Henley Hallban adják elő. Szereplőket keresnek.
Fellépek.
Igen! Mióta az eszemet tudom, színész akarok lenni.
Nyáron is el akartam menni, de apám nem engedett.
Most végre tudom, mit akarok.
És megteszem, mindegy, mit szól hozzá az apám.
Carpe diem!
Hogy akarsz fellépni, ha apád nem engedi?
Előbb kapjam meg a szerepet.
Nem félsz, hogy agyoncsap?
Nem kell tudnia róla.
Lehetetlen.
Semmi sem az.
Kérdezd meg, hátha megengedi.
Ne viccelj.
Ha nem szólok, nem tilthatja meg.
- Már meg... - Ki mellé állsz?
Még meg sem kaptam a szerepet.
Hadd örüljek egy kicsit a gondolatnak.
Jössz az ülésre?
Még nem tudom.
Le se szarod, mit mond Mr. Keating?
- Miről beszélsz? - Te is tag vagy.
És a tagok feldobódnak, kivéve téged.
Lépjek ki?
Inkább ne csak szavakkal légy benne, hanem tettekkel is.
Hálás vagyok, hogy törődsz velem, de én...
más vagyok.
Ha te mondasz valamit, arra odafigyelnek. De rám nem.
Nem változhat meg?
Nem tudom.
De te úgysem tudsz megváltoztatni.
Tudom, mi a jó nekem. Rendben?
Nem.
Hogyhogy nem?
Nem.
Add vissza!
Az ember álmodik...
Egy vers!
Walt Whitman üldöz.
Mit műveltek?
Add vissza a könyvem!
A szurkolók vitatkoznak, vajon melyik...
sportág különb.
Szerintem a sport lényege, hogy kiváló teljesítményt nyújtsunk.
Mindenki vegyen el egy cédulát...
és álljanak sorba!
Mr. Meeks, mindent bele.
Mr. Pitts, nőjön önmaga fölé!
Egyenként ossza szét a fiúknak.
Tudja dolgát.
"Ó, harcolni a túlerő ellen, rettenthetetlenül..."
Lenyelt egy szótagot. Mondja ki!
"Harcolni a túlerő ellen, rettenthetetlenül."
Rajta!
"Az egész világ hajósának lenni."
Tovább!
"Amíg vagyok, legyek az élet ura, ne rabszolga."
"Fellépni a vérpadra, teljes hidegvérrel."
Figyelje a zenét!
"Táncolni, tapsolni, ujjongani, ugrándozni, tovaáradni."
"Olyanná formálni az életet, mint az új örömök versét."
Élje át, amit olvas!
"Istennek lenni igazában!"
Charlie, enyém a szerep.
Én fogom játszani Puckot.
Megkaptam a főszerepet.
Miben sántikálsz?
Írásbeli engedély kell apámtól és Mr. Nolantől.
- Te fogod megírni? - Ki más?
Megvesztél.
Kedves Mr. Nolan...
tolmácsolni szeretném önnek...
fiam...
Neil Perry, kérését.
Kabaré!
Chrisnek.
Lelkem ragyog, ha mosolyog...
szemében fénylő szikra csillan.
Életem teljes, boldog vagyok.
Csak mert tudom...
tudom, hogy ő...
a világon van.
- Elnézést, ez hülyeség. - Dehogyis.
Ez a legfőbb téma, a szerelem.
Az életben is ez a legfőbb.
Mr. Hopkins, ne kuncogjon! Halljuk!
A macska...
mancsa kacska.
Ez az első vers, ami mínuszt ért el a Pritchard-skálán.
De nem magán derülünk, hanem magával.
Nem baj, ha egyszerű.
Néha a legegyszerűbb versek a legszebbek.
Szólhatnak egy macskáról is.
Bármiről, csak tudjunk valami újat mondani.
De sose legyen semmitmondó.
Ki jön?
Tűkön ül.
Jöjjön, és mindjárt megkönnyebbül.
Nem írtam meg.
Mr. Anderson azt hiszi, a gondolatai szégyellnivalók.
Igaz? Retteg tőlük.
Téved. Magában igenis van valami roppant értékes.
"Felharsan...
barbár...
rivallásom...
a világ...
háztetői felett."
Walt Whitman. Megint Walt bácsi.
Aki nem tudná, a rivallás harsány kiáltást jelent.
Todd, mutassa be nekünk, milyen egy barbár rivallás.
Ülve nem lehet.
Jöjjön!
Álljon rivalló-állásba!
- Rivallás? - Nem közönséges, hanem barbár.
Hangosabban!
Ne cincogjon, mint az egér.
Legyen férfi!
Magában is ott szunnyad a barbár. Nem ússza meg ennyivel!
Mi jut eszébe Walt bácsi képéről?
Egy őrült?
Miféle őrült?
- Dühöngő őrült. - Ez kevés.
Mondja ki az első dolgot, ami eszébe jut róla.
Egy nyáladzó őrült.
Magában is lapul egy költő.
Hunyja be a szemét!
És mondja el, mit lát.
Behunyom a szemem.
És látom a képét.
Egy nyáladzó őrültét.
A tekintete szinte letaglóz.
Nagyszerű, ne hagyja abba!
Fojtogat.
És egyfolytában motyogja az igazságot.
Az igazság takaró, ami alól kilóg a lábunk.
Ne törődjön velük. Meséljen a takaróról!
Hiába rángatja, sose lesz elég hosszú.
Mindig fázunk...
első sírásunktól utolsó sóhajunkig...
csak az arcunk takarja, mikor szűkölve zokogunk.
Jegyezze meg!
Ez az! Szívd le mélyre!
Apám pipákat gyűjt.
Pipákat? Ez marha érdekes.
Mire vársz? Gyújts rá!
Chris miatt bús. Nesze, itt a képe.
Hagyjátok! Inkább bagózzatok!
Barátim, diákok, weltoniak.
Mi az?
Na mi? Egy lámpa.
Nem, ő a barlang istene.
Kezdjük el, jó?
Charles Dalton költői zenéje.
Álmodunk zokogást, zötyögést, dobogást...
hangosabban!
Káosz recseg, káosz ropog. Hangosabban, hangosabban!
Hol tanultál meg így játszani?
A szüleim évekig klarinétra járattak.
- Szerettem klarinétozni. - Én utáltam.
A szaxofon jobban...
szól.
Nem bírom tovább.
Chris nélkül meghalok.
Nyugi, pajtás.
Nem, Charlie.
Épp ez a baj. Hogy mindig lehűtöm magam.
Ebből elég volt.
Hová mész?
- Mit csinálsz? - Felhívom.
Dühös lesz.
Danburryék is.
Apám megnyúz.
Kit izgat?
Hát persze.
Carpe diem.
Ha beledöglök is.
Chris?
Itt Knox Overstreet.
Jó, hogy felhívtam.
Menjek el a buliba?
Persze.
Pompás. Megyek.
Péntek este a Danburry-házban.
Nem igaz.
Már hívni akart. Hogy menjek el vele egy bulira.
Chet Danburryhez.
Akkor mégsem veled akar lenni.
Persze, hogy nem, de most nem is ez a lényeg.
Hanem mi?
A lényeg...
hogy ő is gondolt rám.
Csak egyszer találkoztunk, de...
gondolt rám.
Higgyétek el, sikerülni fog. Érzem!
Chris...
az enyém lesz.
Diem carpe.
Nem kapnak jegyet. Csak sétáljanak.
Ez az.
Azt mondják, nem üres szó.
Verset írni bitang jó.
Bal, jobb, bal...
Köszönöm.
Eleinte mindenki a maga tempójában ment.
Mr. Pitts tudta, hogy egyszer úgyis odaér.
Mr. Cameron...
azon töprengett, vajon jó lesz-e így.
Mr. Overstreetet mélyről jövő erő hajtotta.
Nem azért állítottam ki őket...
hogy nevessenek rajtuk, hanem hogy példázzam...
milyen nehéz megőrizni önmagunkat a többiek előtt.
Ha azt hiszik, nem léptek volna ütemre, miért tapsoltak?
Mind elfogadásra vágyunk. De a meggyőződésünk egyéni.
Még akkor is, ha a nyáj azt bégeti is, nem helyes.
Frost írta:
"Az erdőben, a válaszútnál én, elindultam a járatlan mentén...
csupán ezen múlott minden."
Azt akarom, hogy leljék meg a maguk útját.
Induljanak el rajta, mindegy, milyen tempóban. Akárhogyan.
Uraim, az udvar az önöké.
Mutassák meg, mennyire önállóak.
Nem vesz részt?
Tartózkodom.
Köszönöm. Fő az egyenes beszéd.
Ússzon ár ellen!
- Mi van? - Semmi.
- Ma van a szülinapom. - Komolyan?
Boldog szülinapot. Mit kaptál?
A szüleim küldték.
Ugyanaz, mint...
Tavaly is ilyet kaptam.
Azt hitték, jobbaknak kettő jár.
Vagy nem törődtek vele.
Már tavaly ilyenkor...
se tetszett.
Szerintem te alábecsülöd az ajándék értékét.
Kinek kéne egy futball- vagy- baseball-labda...
vagy egy kocsi...
ha egy ilyen pompás holmit is kaphat?
Ha valaha is írókészletet vennék, duplán...
ezt venném. Mind a kétszer.
A formája...
olyan áramvonalas.
Ez az írókészlet repülni vágyik.
A világ első, pilóta nélküli, repülő írókészlete.
Sose bándd! Jövőre úgyis kapsz másikat.
"Maradéktalanul ki akartam szívni az élet velejét...
felszámolni mindazt, ami nem volt élet..."
Ez az?
De mennyire.
Ez az én barlangom. Nézzetek a lábatok elé.
Bemutatom Gloriát és...
Tina.
Ők meg a Társaság alapító tagjai.
Mi lesz már? Péntek este van, kezdjük el az ülést.
Bejelentést kell tennem.
Szenvedélyes kísérletező- kedvtől hajtva...
nem leszek többé Charles Dalton.
A nevem Nuwanda.
Hahó, Chris.
Jó, hogy eljöttél. Hoztál valakit?
Ginny Danburry is itt van.
Megkeresem Chetet, a többiek lenn vannak.
Jó mulatást!
Mutt Sanders öccse vagy?
Kiköpött Mutt Sanders, nem?
Az öccse vagy?
Nem rokonom, nem is ismerem.
De bunkók vagyunk! Meg se kínáljuk.
Itt egy kis whisky.
Nem kérek.
- Muttra! - Muttra!
Muttra!
Mi van Mutttal?
Miben sántikál manapság?
Fogalmam sincs.
A Bivaly Muttra!
Előkerítem Patsyt.
Add át üdvözletem Muttnak.
A bátyád belevaló srác.
Most lesz ülés, vagy sem?
Ha nem lesz, honnan tudjuk, be akarunk-e lépni?
Mi?
"Mondjam, társad, másod a nyári nap.
Te nyugodtabb vagy, s nem oly üde."
Kedves tőled.
Most költöttem, neked.
Te se maradsz ki.
"Szépsége, mint a csillagok...
Szépsége, mint a csillagok...
holdfényes, tiszta éjszakán...
égi fénnyel rámragyog...
ha szép szeme tekint reám."
Jaj, de szép.
Tele van velük a tarsolyom.
Uram, segíts!
Carpe diem.
Chet! Odanézz!
Mutt Sanders öccse.
Tapizza a nődet.
Mit művelsz?
Hagyd abba!
- Egyben vagy? - A kis szemét!
Megverted!
- Bocsánat. - Semmi baj.
Legközelebb kinyírlak.
Add körbe!
Pitts meg én egy hi-fi cuccot csinálunk.
Nem is olyan nehéz összehozni.
A Yale-re megyek.
Vagy talán mégsem.
Nem hiányoznak a lányok?
Részben ezért jött létre ez a klub.
Írtam egy cikket a suliújságba a Holt Költők nevében.
Lányokat is vegyenek fel...
hogy ne kelljen mindig kiverni.
- Megjelenik? - Már elintéztem.
- Nekünk lőttek! - Ugyan már!
Rájönnek, ki írta a cikket.
Megkérdik, mi a Holt Költők Társasága.
Ehhez nem volt jogod.
A nevem Nuwanda.
Bizony ám: Nuwanda.
Csak szórakozunk, vagy akarunk valamit?
Ha csak verseket olvasunk fel egymásnak, mit érünk vele?
Nem kellett volna belekeverni minket a balhéba.
Félsz, hogy megütöd a bokád?
Ha elkapnak, magamra vállalom.
Leülni!
Az iskola lapjában egy szeméremsértő cikk jelent meg.
Nem pazarlom a drága időt a vétkesek felkutatására...
biztos előkerülnek.
Felkérek mindenkit, aki bármit tud a cikkről...
jelentkezzen!
Bárki is a vétkes...
ez az utolsó lehetőségük, hogy elkerüljék a kicsapatást.
Halló? Itt Welton.
Igen, adom.
Mr. Nolan? Önt keresik.
Az Úristen.
A lányokat is pártolja.
Ne vihogjon.
Nem maga az első...
aki igyekszik kirúgatni magát. Mások is kudarcot vallottak.
Hajoljon előre!
Számoljon hangosan!
Egy.
Kettő.
Három.
Mi az a Holt Költők Társasága? Halljam a neveket.
- Kirúgtak? - Nem.
Mi történt?
Ha mindenkit befújok, és meghunyászkodom, megúszom.
És most mit csinálsz?
Charlie.
Az ördögbe is.
A nevem Nuwanda.
Szabad egy szóra?
Ebben a teremben kezdtem tanítani.
Itt álltam.
Nem tudtam róla.
Angolt.
Annak idején.
Nehéz volt abbahagyni.
Úgy hallom, rendhagyó módszerekkel oktat.
Nem akarom önre hárítani a felelősséget Dalton miatt...
de az ilyen korú fiúk könnyen befolyásolhatók.
Az ön reagálása is hatásos volt.
Mit műveltek az udvaron?
A fiúk masíroztak, tapsoltak.
Bebizonyítottuk, hogy az alkalmazkodás veszélyes.
Kidolgozott, bevált tantervünk van.
Kétségbe vonja?
Gondolkodásra nevelem őket.
Ahhoz még fiatalok.
Hagyomány és fegyelem.
Felkészítés az egyetemre.
Mászkált a hátam mögött, aztán megállt.
Hajoljon előre, Mr. Dalton.
Ez nem volt nyerő húzás.
És a "carpe diem", meg hogy "szívd ki az élet velejét"?
Szívjuk, csak meg ne fulladjunk.
Hol merésznek kell lenni, hol óvatosnak.
A bölcs ember tud választani.
Nem díjazza?
Nem. Aki kicsapatja magát, az hülye.
- Jó dolgokról marad le. - Miről?
Nem lehet ott az óráimon.
Érti?
Igen, kapitány.
Ésszel éljen!
Maguk is.
Isten idecsörög.
Az R-beszélgetés merészebb lett volna.
Fogd meg a kezét...
vezesd előre, és ott mondd a szöveget.
- Mi a zaba? - Spagetti húsgombóccal.
Hagyjatok egy kicsit!
De félre tündér, itt jön Oberon.
Apa.
Megmagyarázom.
Eszedbe ne jusson!
Elég baj...
hogy ennyi időt pocsékoltál a pojácáskodásra.
Ráadásul félrevezettél.
Azt hitted, megúszod?
Felelj!
Ki vitt bele? Az új tanár, Mr. Keating?
Senki.
Meglepetésnek szántam. Színjeles vagyok.
Ütődött vagy.
Az unokám a fiával lép fel, mondta Mrs. Marks.
Mire én: az én fiam nem szerepel.
Hazudtam!
Holnap...
közlöd velük, hogy kiszállsz.
Én vagyok a főszereplő, és holnap lesz a bemutató.
Az se érdekel, ha összedől a világ.
Világos?
Igenis.
Áldozatokat hoztam, hogy idejárhass.
Ne okozz csalódást.
Nem fogok.
Szabad.
Mi a baj?
- Nem zavarom? - Üljön le.
Teát?
Kérek.
- Tej vagy cukor? - Simán.
Nincs túl sok helye.
Igazi szerzetesi élet. A világi hívságok nem zavarnak.
- Szép nő. - Londonban él.
Kicsit nehéz.
Hogy bírja?
Bárhová mehetne. Miért marad mégis itt?
Szeretek tanítani. Nem akarok elmenni.
Mi baj?
Apám közölte, hogy nem léphetek fel.
A színészet az életem.
Apám nem érti.
Persze megértem, mi nem vagyunk gazdagok.
Megtervezte az életem, de engem sose kérdezett.
Ezt neki is elmondta?
Hogy mindene a színház?
- Nem. - Miért nem?
Nem lehet.
Játszik neki.
Az engedelmes fiú szerepét.
Beszéljen vele...
vallja be, mire vágyik.
Tudom, mit mondana.
Hülyeség. Tegyek le róla.
Számítanak rám. A saját érdekemben felejtsem el.
Maga nem rabszolga.
És hogy ez nem múló hóbort...
bizonyítsa be neki. Ha akkor sem hiszi el...
várja meg, míg végez, és nyúlcipő.
És a bemutató?
Beszéljen az apjával.
- Nincs más megoldás? - Nincs.
Ez csapda.
Dehogy.
- Chris Noel. Merre van? - A 111-ben.
Mit keresel itt?
Bocsánatot kérek.
Ezt hoztam. Meg egy verset.
Ha Chet meglát, agyoncsap...
Nem érdekel.
- Szeretlek. - Te megvesztél.
Hülyén viselkedtem. Légy szíves, fogadd el.
Nem lehet. Hagyj békén!
- Nem vagy épeszű. - Hallgass végig!
Égi adomány, Chris...
aranyhajú leány...
ha megérintem...
a menny a földre száll.
Felolvastad?
Mit mondott?
Semmit.
Hogyhogy semmit?
Semmit.
De elmondtam.
Ne hülyéskedj, biztos mondott valamit.
Ragadd meg a napot!
Beszélt az apjával?
Nem örül neki, de megengedi, hogy fellépjek.
Nem tud eljönni. Chicagóban van.
De azt hiszem, szerepelhetek.
Komolyan?
Elmondta neki?
Nem örült, de...
most elmegy, legalább négy napra.
Nem látja a darabot.
De felléphetek.
"Tanulás után."
Köszönöm.
A frizurám!
Nyomás, Nuwanda!
Charlie azt mondta, bevörösödik.
Az mit jelent?
Ki tudja. Bármi kitelik tőle.
Charlie, mi az a bevörösödés?
Mi ez?
Az indián férfiak harci jelvénye.
A férfierőé. Minden csaj bukni fog rám.
Mozgás, várnak a lányok!
Hogy kerülsz ide?
Menjetek csak.
Ha meglátnak, állati nagy balhé lesz.
Te hülyét csinálhatsz belőlem az osztályban?
- Nem azt akartam. - De az lett belőle.
Chet megtudta. Ide akart jönni, hogy agyonverjen.
Hagyd abba ezt a hülyeséget?
Nem hagyom! Szeretlek.
Folyton csak ezt hajtogatod.
Pedig nem is ismersz.
Nem jön?
Gyalog megyek.
És akkor mi van, ha azt mondom, hogy engem nem érdekelsz?
Akkor most nem lennél itt.
Mennem kell, lekésem a darabot.
Chettel mész?
- Ne hülyéskedj! Színházba? - Gyere velem!
Csökönyös vagy.
Most az egyszer.
Ha utána sem érdekellek, eltűnök.
Holt költő becsszavamra.
Ha azt mondod, nem akarsz látni, lelépek.
És ha Chet rájön?
Nem jön rá. Hátraülünk, aztán kislisszolunk.
Megígéred, hogy utána békén hagysz?
- Holt költő-becsszóra. - Az mi?
Becsszóra.
Csökönyös egy alak vagy.
"Vagy én csalódom szemre-főre, álmot látok...
vagy bizony...
a csintalan, gonosz manó te vagy, kit a nép Robinnak nevez.
Találtad, cimbora.
Én vagyok az éj víg vándora, ki Oberont is megnevettetem.
Ha a zabszúrta mént rá-rászedem...
nyerítve hozzá, mint szép kancaló...
Vagy ha tütüzget holmi vén anyó vackor gyanánt rejt a kancsó.
Iváskor ajkához billenek...
hogy a sör mind aszú keblére fut."
Tényleg jó.
"Mesél egy nő szörnyű szomorút...
és engem néz háromlábú zsámolyul...
kibiccenek alóla, és majd megfúl...
úgy röhög. Tüszköl, csuklik nevettében...
És hitet mond rá, hogy ily jól, sose nevetett.
De félre, tündér. Itt jön Oberon.
Bár csak ne! Mert amott meg asszonyom!
Hagyj hát feküdnöm e közelb helyen...
s bár helyet adsz, nem lészek helytelen.
Lysander szójátékot űz velem. E játék mégsem tetszik énnekem.
Bár elhiszem, nem lészel helytelen.
De jóbarátom, hogy ha engemet szeretsz...
Odább feküdj, s tarts illemet!"
Mindjárt te jössz.
Itt a koronád. Színpadra!
"Ha mi árnyak nem tetszettünk...
Gondoljátok, s mentve tettünk...
hogy az álom meglepett, és tükrözé e képeket.
E csekély, meddő mesét, mely csak álom, semmiség...
nézze most el úri kegy.
Másszor aztán jobban megy.
Amint emberséges Puck a nevem, ha most kímél a fullánk...
jóvátesszük e hibánk.
Másként a nevem ne Puck, legyen inkább egy hazug.
Most uraim, joccakát, fel, tapsra hát, ki jóbarát...
és Robin megjavítja magát."
Neil apja vagyok.
Az édesapád.
Maga tehetséges.
Remekül játszott. Nem is találok szavakat.
Keating, hagyja békén a fiamat.
Várjon, Mr. Perry!
Hadd menjen!
Mehetünk gyalog?
Kapitány.
Nem értjük...
miért akarsz szembeszállni velünk.
De nem hagyom...
hogy tönkretedd az életed.
Holnap beíratlak a katonai akadémiára.
A Harvardra mész és orvos leszel.
Az még tíz év.
Nem börtönbe záratlak.
Ezt még nem értheted. Nem hagyom, hogy a lehetőségeid...
elpocsékold.
Hadd mondjam el, mit szeretnék.
Mit? Halljuk! Mondd el!
Halljam!
Folytatni a bohóckodást?
Felejtsd el!
Mi az?
Semmit.
Semmit?
Akkor jó éjszakát.
Jó voltam.
Tényleg jó.
Aludj egy kicsit.
Nyugodj meg! Nem lesz semmi baj.
Mi volt ez?
- Ez a hang. - Milyen hang?
Mi van?
Mi a baj?
Mit hallottál?
Mi baj van?
Uramisten!
Kisfiam, kisfiam.
Nincs semmi baj. Semmi baj.
Hagyd abba!
Mi van?
Neil meghalt.
Milyen szép.
Nyugodj meg.
Semmi baj.
- Nem kellett volna. - Semmi baj.
Az apja tette.
Ő ilyet nem csinált volna.
A szülei, az apja. Az apja ölte meg!
Hagyjátok!
Neil Perry halála tragédia.
Jó tanuló volt.
Az egyik legjobb.
Hiányozni fog.
Értesítettük az önök szüleit...
mi történt valójában. Aggódnak.
A Perry-család kérésére...
mindenre kiterjedő vizsgálatot szándékozom lefolytatni.
Számítok az együttműködésükre.
- Szóltál neki? - Kétszer is.
Akkor végünk.
Hogyhogy?
Cameron spicli. Beköp minket Nolannél.
Mit?
Mégis mit? A Társaságot.
Az igazgatótanács, a pártolók és Mr. Nolan.
Rögtön rávetik magukat egy ilyen ügyre.
Tönkreteheti az iskolát. Kell egy bűnbak.
Mi van?
Köptél, mi?
Miről beszélsz?
Beköpted Nolannek a Társaságot.
Ha nem tudnád, az iskolában létezik egy becsület-kódex.
Ha egy tanár kérdez, igazat kell mondani.
Beköpött ez a patkány, hogy mentse a bőrét.
Ne bántsd!
- Úgyis kirúgnak! - Nem biztos.
Igaza van.
Ha van eszetek, ti is beszélni fogtok.
Nem ránk pályáznak.
Áldozatok vagyunk.
Neil is.
Kire pályáznak?
Mr. Keatingre. A kapitány kell nekik.
Azt hittétek, simán megússza?
Mr. Keatinget hibáztatják Neil miatt?
Miért, kit hibáztassanak? Az igazgatót? Vagy Mr. Perryt?
Mr. Keating megzavarta a fejünk.
Ha ő nincs...
Neil most is a szobájában tanulna.
Ez nem igaz.
Nem zavart meg minket, és Neil színész akart lenni.
Tökmindegy. Keating egye meg, amit főzött.
Miért vágjuk el magunkat?
Most már tutira kirúgnak, Nuwanda.
Ha van egy csöpp eszetek, azt csináljátok, amit én.
Úgyis mindent tudnak.
Keatingnek vége.
Nektek még nincs.
Knox Overstreet.
Tanulok.
- Mi lett Nuwandával? - Kicsapták.
- Mit mondtál? - Csak amit már tudtak.
Todd Anderson.
Szervusz.
Kicsikém.
Üljön le.
Nagyjából tisztában vagyunk a helyzettel.
Beismeri, hogy ön is tagja a Holt Költők Társaságának?
Válaszolj!
Igen.
Itt van...
az ülések részletes leírása.
A Társaságot Mr. Keating ösztönzésére alapították...
ő buzdította önöket fegyelemsértő magatartásra.
Mr. Keating a tanórákon, és azokon kívül is bátorította...
Neil Perryt a színészi tevékenységre.
Noha tudta, hogy Neil szülei...
ellenzik.
Mr. Keating visszaélt tanári helyzetével...
és ez vezetett Neil halálához.
Olvassa végig figyelmesen.
Nagyon figyelmesen.
Ha nincs ellenvetése, írja alá.
Mi lesz Mr. Keatinggel?
Ebből elég! Írd alá, fiam!
A fű latinul "gramen" vagy "herba".
A "lapis" kő.
Az épületet "aedificium"-nak hívják.
Leülni!
A vizsgákig...
én veszem át az osztály oktatását.
Hol tartanak a Pritchard könyvben?
Nem hallom, Mr. Anderson.
Talán ha Mr. Cameron megsúgná.
Sok mindent kihagytunk. Voltak a romantikusok...
és pár polgárháborús költő.
A realisták?
Azt teljesen átugrottuk.
Kezdjük elölről!
Mi a költészet?
Igen!
Elnézést.
A holmimért jöttem.
Majd óra után?
Vigye el most.
Lapozzanak a 21. oldalra.
Mr. Cameron, olvassa fel Mr. Pritchard tanulmányát...
a költészet értelmezéséről.
Nincs meg a lap.
Kérjen egy másik könyvet.
Egyikben sincs.
Mi az, hogy nincs?
Mindegy.
Olvassa!
A "Költészet értelmezése, írta Evans Pritchard professzor.
A költészet megértéséhez ismernünk kell...
a költői nyelvet. Aztán két kérdés jön:
Hogy fogalmazta meg a művész a témát? Jelentős-e a téma?
Az első kérdés a vers formáját illeti, a másik a jelentőségét.
Ha felelünk a kérdésekre...
megállapíthatjuk a vers értékét.
Ha a formai tökélyt...
Mindenkivel aláíratták!
- Higgye el! - Elhiszem.
Nem ő a hibás!
Üljön le!
Még egy ilyen rendbontás, és repül az illető.
Távozzék!
Azt mondtam, távozzék!
Kapitányom, jó kapitány.
Üljön le, Mr. Anderson.
Nem hallja? Üljön le!
Üljön le!
Utoljára figyelmeztetem.
Hogy merészel?
Nem hallja?
Kapitányom, jó kapitány.
Figyelmeztetem, üljön le!
Üljenek le!
Leülni! Mindenki!
Azonnal üljenek le!
Menjen már, Keating!
Üljenek le!
Nem hallják?
Üljenek le!
Köszönöm, fiúk.
Köszönöm.