"QUEEN MARY" SOSEªTE AZI
Printre pasagerii îmbarcaþi la bordul vasului...
ce soseºte în Southampton azi, se aflã ºi americanul...
scriitorul Mark Halliday. Alte personalitãþi...
Sã-þi mai aduc o bãuturã...
Mark, înainte sã soseascã Tony, vreau sã lãmuresc ceva.
Da, aºteptam asta.
Nu i-am spus nimic despre noi.
Asta nu e de mirare. E ceva greu de fãcut.
Când ai telefonat în dimineaþa asta, i-am spus doar cã ai scris romane poliþiste
ºi cã te-am întâlnit odatã când erai pe aici.
Sunã destul de vinovat textul ãsta. Nu l-aº folosi în vreunul din romanele mele.
Mark, ºtiu cã sunã prostesc, dar...
când îl vei cunoaºte pe Tony, vei înþelege de ce am spus asta.
Dragã, înþeleg, acum, dar asta n-o sã mã împiedice sã te iubesc.
Nu e chiar atât de simplu.
- Tony s-a schimbat. - Mulþumesc.
E o persoanã complet diferitã de omul despre care obiºnuiam sã-þi vorbesc.
Într-adevãr? Când s-au întâmplat toate astea?
În noaptea în care am venit sã-mi iau rãmas bun.
Dupã ce-am pãrãsit apartamentul tãu, am revenit aici.
M-am aºezat pe sofa ºi-am plâns îndelung.
Apoi am adormit...
Când m-am trezit, era acolo, stând în hol, cu toate bagajele ºi rachetele de tenis.
Tocmai se hotãrâse sã renunþe la tenis ºi sã-ºi caute o slujbã.
- Aºa, dintr-o datã! - Aºa, dintr-o datã.
Bineînþeles, nu l-am crezut la început,
dar vorbea serios, ºi de-atunci a fost minunat.
Presupun cã de-atunci ai încetat sã-mi mai scrii, nu?
Margot, aºa e?
Îþi aminteºti scrisorile pe care mi le-ai scris?
Da, mi le amintesc.
Dupã ce le citeam, le ardeam, crezând cã aºa-i mai bine.
Pe toate, cu excepþia uneia.
Probabil cã ºtii la care mã refer.
Da, cred cã ºtiu.
Ce-i cu ea?
A fost furatã.
Într-o zi, eu ºi cu Tony am plecat sã petrecem sfârºitul de sãptãmânã
la þarã, cu niºte prieteni.
În timp ce aºteptam pe peron, am remarcat lipsa poºetei. Scrisoarea era înãuntru.
Unde s-a întâmplat asta?
Staþia Victoria.
Am crezut cã o uitasem la restaurant, dar când m-am întors s-o caut, n-am mai gãsit-o.
Adicã, n-ai mai gãsit-o de-atunci?
Am recuperat poºeta, douã sãptãmâni mai târziu, de la "Obiecte pierdute",
dar scrisoarea nu mai era înãuntru.
Apoi, la o sãptãmânã dupã asta, am primit un bilet.
Îmi spunea ce trebuie sã fac sã-mi recapãt scrisoarea.
Continuã...
Trebuia sã scot 50 de lire din contul meu, în bancnote de câte 5,
ºi sã le schimb în bancnote uzate de 1 lirã.
Spunea cã dacã mã duc la poliþie, sau spun altcuiva ceva,
trimite scrisoarea soþului meu.
Mai ai biletul?
Tipãritã, cu litere mari. Oricine ar fi putut face asta.
Douã zile mai târziu am primit-o pe asta.
Amândouã trimise din Brixton.
"Împacheteazã jumãtate din bani ºi expediazã-i lui John S. King,
str. Newport, nr 23, Brixton.
Ai sã primeºti scrisoarea dupã aceea."
E un mic magazin. Oamenii îl folosesc ca adresã intermediarã.
Doar n-ai trimis banii!
- Ba da... - Margo...
Dar scrisoarea nu mi-a fost returnatã niciodatã.
Aºa cã dupã ce am aºteptat douã sãptãmâni, m-am dus acolo.
Mi-au spus cã n-au auzit niciodatã de vreun om cu numele ãsta.
Pachetul era încã acolo ºi nu fusese deschis niciodatã.
Poate fi ceva, presupun. Pot sã le þin?
Da, dacã vrei...
Nu înþeleg de ce nu mi-ai spus de toate astea.
Ce-ai fi putut face?
Probabil m-ai fi pus sã-i spun lui Tony, poliþiei,
iar pentru numai 50 lire, am preferat sã-i plãtesc ºi sã cred cã termin cu el.
Margo, am sã-i spun lui Tony despre noi în seara asta.
Nu, te rog, nu trebuie!
Nu înþelegi, Tony s-a schimbat.
Aº vrea sã fim cu un an în urmã, când ai venit sã-þi iei rãmas bun.
Eram în bucãtãrie. Am spus: "Nu pot trece prin asta."
"Hai sã-l gãsim pe Tony ºi sã-i spunem totul."
Crezusem c-ai fãcut-o atunci.
Se pare cã va fi o searã grea.
O sã ne spunem unul altuia lucruri drãguþe.
A mai rãmas un lucru pe care nu l-ai explicat.
De ce n-ai ars ºi scrisoarea aia?
Iatã-te! Am crezut cã nu mai vii!
- Pe unde ai umblat? - Îmi pare rãu, ºeful a dat buzna înãuntru
când tocmai ieºeam.
- Tony, el e Mark Halliday. - Bunã.
Îmi pare rãu c-am întârziat aºa de mult.
Cum îþi place pe la noi, Mark?
E bine. E bine, Tony.
E prima ta vizitã în Londra?
Nu, am mai fost pe aici cu un an în urmã, în vacanþã.
Da, într-adevãr, mi-a spus Margo. Scriai pentru radio, nu-i aºa?
Nu, pentru televiziune.
- Dragã, ai rezervat o masã? - Da, pentru ora 7.
- Pãi, hai. O sã... - Dragã, o micã schimbare de plan...
Nu-mi spune cã nu poþi merge!
Mã tem cã da. Bãtrânul Burgess are avion spre Bruxel duminicã,
aºa cã trebuie sã termin raportul lunar pânã mâine.
- Nu poþi sã le faci când te întorci? - Mã tem cã nu. O sã-mi ia ore.
Abia am jumãtate din cât ar trebui.
Ai putea sã ni te alãturi dupã teatru. Am putea merge undeva.
Dã-mi un telefon în pauzã. Poate reuºesc, cumva, dacã am inspiraþie.
Fã tot posibilul.
Doar sã-mi iau lucrurile, Mark.
Uite biletele.
Mulþumesc, Tony.
Mã tem cã e destul de nepoliticos din partea mea.
Nu, deloc. Pãcat, doar, cã nu vii.
Ar trebui sã vii la cinã.
Mi-ar plãcea.
Ce faci mâine searã?
E sâmbãtã? Nimic important.
Ce-ar fi sã vii la o petrecere a burlacilor?
- La o petrecere a burlacilor? - Da.
Niºte bãieþi americani au de jucat meciuri de tenis pe tot continentul
ºi noi le oferim o cinã de despãrþire.
Nu le prea am cu jocul de tenis...
Nu conteazã. Îi ºtii pe newyorkezi!
Dragã, Mark vine la petrecerea de mâine searã.
Ce bine! Mai bine treci pe la noi mai întâi, sã bem ceva.
- Chiar aºa! - Bine. E-n regulã.
Sã-ncerc sã comand un taxi.
Nu, putem sã luãm unul de pe drum.
Pe curând, dragule!
Distracþie plãcutã!
- La revedere, Tony! - Noapte bunã!
Mark! Încearcã sã vinzi biletul în plus ºi beþi ceva.
- Bine, Tony! Vom încerca. - Distracþie plãcutã!
- Alo? - Alo!
- Hampstead 7899? - Da.
- Pot vorbi cu cpt Lesgate, vã rog? - La telefon.
Bunã seara. Nu mã cunoaºteþi, numele meu e Fisher.
Am înþeles cã aþi avea o maºinã de vânzare.
Da, o maºinã americanã.
Da, am vãzut-o la garaj. Cât cereþi pe ea?
1100.
1100... Înþeleg. Deºi pare o afacere, nu mã încântã preþul.
Nici mie nu mi-a plãcut când am luat-o.
Când ne putem întâlni?
Pãi, ce spuneþi de mâine la amiazã?
Mã tem cã nu pot atunci...
Nu, nu pot...
ªi plec la Liverpool duminicã.
Speram... N-aþi putea veni pânã la mine în seara asta?
Unde e?
Maida Vale. Aº veni eu, dar mi-am rãsucit rãu genunchiul.
Îmi pare rãu. Care-i adresa dvs?
61A Charrington Gardens.
- Harrington? - Nu, Charrington. La stânga dupã metrou.
La douã minute de mers pe jos.
Bine. Voi fi acolo într-o orã.
E grozav.
Apropo, aduceþi ºi maºina?
Mã tem cã nu pot...
Nu conteazã. M-am uitat deja la ea.
Aþi putea sã aduceþi certificatul de înmatriculare ºi actele necesare?
Da, bineînþeles.
Pentru cã nu vãd de ce n-am bate palma acum, aici, dacã mai lãsaþi din preþ.
Mã tem cã asta iese din discuþie.
Ei bine, mai vedem ce putem face dupã câteva pahare.
- La revedere. - La revedere.
- Dl Fisher? - Da. Cpt Lesgate?
- Da. - Vreþi sã intraþi?
Mulþumesc.
Drãguþ din partea dvs.
Permiteþi-mi sã vã iau pardesiul.
- Aþi gãsit greu adresa? - Nu, deloc.
Vã rog, luaþi loc. Ce ziceþi de o bãuturã?
Am impresia cã v-am mai vãzut undeva.
Ciudat cã spuneþi asta. Din momentul în care aþi deschis uºa...
Stai puþin. Lesgate?
Nu eºti Lesgate! Swan. C.J. Swan. Sau era C.A.
C.A.
Ai o memorie mai bunã decât mine.
Fisher...
- Când ne-am întâlnit? - N-ai fost la Cambridge?
Ba da.
Cred cã sunt 20 de ani de atunci.
Nu-þi aminteºti de mine. Am venit acolo în ultimul tãu an.
- Ce coincidenþã! - Meritã sã sãrbãtorim.
Mã gândeam la ceva rece. Hai sã vedem ce-avem aici. Ce spui de asta?
Perfect.
ªi... de unde ºtiai cã maºina mea e de vânzare?
De la garaj mi s-a spus.
Asta-i ciudat. N-am spus nimãnui de acolo.
Am oprit pentru un plin ºi le-am spus cã sunt interesat de o maºinã americanã.
Atunci mi-au dat numãrul tãu.
- Am înþeles cã-i de vânzare, nu? - Bineînþeles.
Bun. Dar nu discut preþul pânã nu bem trei coniacuri.
Te avertizez, negociez la sânge ºi dacã-s beat ºi dacã-s treaz.
La fel ºi eu.
ªtii, cred cã te-am mai vãzut undeva de când am terminat Cambridge.
Ai fost pe la Wimbledon?
Asta e! Wendice! Tony Wendice!
Care-i chestia cu Fisher?
Care-i chestia cu Lesgate?
Te servesc cu o þigarã?
Nu, mulþumesc. Am sã-mi aprind pipa, dacã nu te superi.
E unul din obiceiurile pe care þi le-ai schimbat?
Îmi amintesc cã în facultate preferai þigãrile scumpe.
Stai puþin! Cred cã am o pozã de-a ta pe aici, pe undeva.
Da!
Da, asta!
Fãcutã la banchet.
Aici eºti tu, cu cea mai mare þigarã fãcutã vreodatã.
Ãsta a fost primul ºi ultimul banchet la care am mers.
Ce faþã de criminal aveam!
Da, într-adevãr.
Bineînþeles cã mi-am amintit întotdeauna de tine datoritã balului din facultate.
Tu ai fost casierul, nu-i aºa?
Casier de serviciu.
Obiºnuiam sã organizez treburi de genul ãsta.
Da. O parte din bancnote au fost furate atunci, nu-i aºa?
Aºa e. Aproape 100 de lire.
I-am lãsat într-un seif din biroul meu. Dimineaþã, dispãruserã.
Fusese portarul de vinã, bineînþeles.
Da, bineînþeles. Bietul Alfred! Nu ºi-a mai revenit niciodatã!
Au gãsit seiful în grãdina sa din spate.
Dar nu ºi banii...
20 de ani de-atunci...
Cu ce te ocupi acum?
Mã ocup de imobiliare.
Nu sunt la curent cu tenisul. Mai joci?
Nu, am renunþat la tenis. Sau tenisul a renunþat la mine.
Toþi ajungem sã ne câºtigãm pâinea cândva. ªi am alergat destul pentru banii mei.
Am fãcut înconjurul lumii de trei ori.
Ce faci acum?
Vând echipamente sportive.
Nu e foarte profitabil, dar îmi rãmâne destul timp liber.
Vãd cã eºti aranjat destul de bine.
Soþia mea are proprii ei bani.
Altfel ar fi destul de greu sã toc 1000 de lire pe maºina ta.
1100! Oamenii cu capital nu realizeazã ce noroc au!
Aproape cã m-am resemnat sã trãiesc cu banii pe care-i pot câºtiga.
Întotdeauna te poþi cãsãtori pentru bani.
Mda. Presupun cã unii pot face o afacere din aºa ceva.
Eu ºtiu cã aºa am fãcut.
Ea de ce s-a mãritat cu tine?
Eram un tenisman celebru!
Dar ai renunþat la tenis! Nu te-a pãrãsit.
Aproape a fãcut-o...
Dupã ce m-am cãsãtorit, am luat-o cu mine în câteva turnee.
Nu prea i-a plãcut ºi când ne-am întors, a încercat sã mã facã sã renunþ la tenis
ºi sã joc, în schimb, rolul soþului.
Într-un final am ajuns la un compromis:
mã duceam singur în America, pentru turneul pe iarbã,
ºi mã întorceam dupã Campionatul Naþional.
Am realizat în curând cã s-au întâmplat o mulþime de chestii cât am fost plecat.
Una din chestii era cã nu mã mai iubea.
Convorbiri telefonice care tocmai se încheiau, când se întâmpla sã intru.
Era un vechi prieten de ºcoalã pe care obiºnuia sã-l viziteze din când în când.
Într-o zi, aveam o partidã.
Trebuia sã joc într-un turneu pe teren acoperit. Ca de obicei, nu voia sã mã duc.
Eram în dormitor. Sunã telefonul.
Pãrea sã fie ceva urgent.
Dupã asta, pãrea sã fie dispusã sã joc, la toatã urma,
aºa cã mi-am încãrcat kitul de tenis în maºinã ºi am plecat.
Am parcat maºina douã strãzi mai încolo.
M-am întors pe unde am venit.
Zece minute mai târziu a ieºit din casã ºi s-a urcat într-un taxi.
Eu am luat un altul.
Vechiul ei prieten locuia într-un atelier din Chelsea.
Puteam sã vãd prin fereastra atelierului cum gãtea spaghetti la o lampã de gaz.
Nu vorbea mult, dar pãreau foarte apropiaþi.
E ciudat cum poþi sã-þi dai seama când oamenii sunt îndrãgostiþi.
Am plecat pe jos, gândindu-mã ce s-ar întâmpla dacã m-ar pãrãsi.
Ar fi trebuit sã încep sã-mi caut ceva de lucru.
Dintr-o datã am înþeles cât de mult am ajuns sã depind de ea.
Toate acele scumpeturi cu care mã obiºnuisem cât am fost în top.
Acum, terminasem cu tenisul de top, ºi, se pãrea, ºi cu nevasta.
Nu-mi aminteam sã mai fi fost aºa speriat.
Am intrat într-un bar sã beau ceva.
Cum stãteam într-un colþ, îmi închipuiam tot felul de lucruri.
Mi-am imaginat trei moduri diferite de a-l ucide.
M-am gândit chiar s-o ucid ºi pe ea.
Asta pãrea o idee ºi mai cutremurãtoare.
ªi chiar când mã gândeam cum s-o fac,
am vãzut, dintr-o datã, ceva care m-a fãcut sã mã rãzgândesc.
N-am mai plecat în turneul acela, pânã la urmã.
La întoarcerea mea, stãtea exact unde eºti tu acum.
I-am spus cã m-am decis sã renunþ la tenis ºi, în schimb, sã am grijã de ea.
- ªi? - ªi apoi, lucrurile s-au schimbat,
ºi n-a trebuit sã mã strãduiesc prea mult, pânã la urmã.
Se pare cã seara cu spaghetti a fost un fel de rãmas bun.
Prietenul a fost rechemat la New York.
- A, american? - Da.
Primea scrisori lungi de acolo. De obicei soseau marþea.
Le-a ars pe toate, cu excepþia uneia.
Pe aceea, obiºnuia s-o mute dintr-o poºetã în alta, pentru a o avea tot timpul la ea.
Scrisoarea aceea începea sã devinã o obsesie pentru mine.
Trebuia sã aflu ce conþinea.
Într-un final, am reuºit.
Scrisoarea aceea era foarte interesantã.
- Vrei sã spui cã ai furat-o? - Da.
I-am scris, chiar, ºi douã bilete anonime, oferindu-mã sã i le vând.
De ce?
Speram cã o va face sã vinã ºi sã-mi spunã totul despre el.
Dar n-a fãcut-o. Aºa c-am pãstrat scrisoarea.
De ce-mi spui mie toate astea?
Pentru cã eºti singura persoanã în care am încredere.
Oricum, a mers. Trebuie sã fi fost frica de Dumnezeu, cãci scrisorile au încetat.
"ªi-am trãit fericiþi, pânã la adânci bãtrâneþi!"
E ciudat sã mã gândesc cum, doar acum un an, plãnuiam în barul acela s-o omor.
ªi poate c-aº fi fãcut-o, dacã nu vedeam ceva ce m-a fãcut sã mã rãzgândesc.
Ei bine, ce-ai vãzut?
Te-am vãzut pe tine!
Ce-ai vãzut aºa ciudat în asta?
Coincidenþa.
Vezi tu, cu doar o sãptãmânã înainte fusesem la o reuniune,
iar bãieþii vorbeau despre tine, despre faptul cã ai ajuns la Curtea Marþialã,
în timpul rãzboiului, un an în închisoare, astea erau noutãþi.
Închipuie-þi, la colegiu, toþi spuneam cã Swan va ajunge în închisoare.
Din cauza cutiei aleia de bani, presupun.
Ce-i cu ea?
O, dragul meu prieten, toatã lumea ºtia cã tu ai luat banii ãia.
Bietul Alfred!
Mulþumesc pentru bãuturã.
A fost interesant sã ascult problemele tale matrimoniale.
Consider cã nu vrei maºina aia pânã la urmã.
Nu vrei sã-þi spun de ce te-am adus aici?
Da, cred cã ai face bine.
Când te-am vãzut în barul acela, dintr-o datã, totul a devenit destul de clar.
Doar cu câteva luni înainte, Margo ºi cu mine am fãcut un contract
ce stipula cã fiecare va lãsa, tot ce avem, celuilalt în caz de accidente.
Averea ei se ridica la peste 90.000 de lire.
Mai ales investiþii, din care se puteau scoate cu uºurinþã banii.
Ar fi fost periculos dacã aº fi fost suspect.
Aveam nevoie de un alibi.
Unul foarte bun.
Apoi te-am vãzut pe tine.
Mã întrebam ce se întâmplã cu oamenii dupã ce ies din puºcãrie. Oameni ca tine, adicã.
Pot obþine slujbe? Vechii prieteni mai sunt alãturi de ei?
Presupunem cã n-au avut niciodatã prieteni.
Eram atât de curios sã ºtiu, încât te-am urmãrit.
Te-am urmãrit pânã acasã, în noaptea aia.
ªi... Vrei sã-mi dai paharul tãu de vin, bãtrâne?
Mulþumesc, mulþumesc mult.
Te-am tot urmãrit de-atunci.
De ce?
Am sperat cã la un moment dat, am sã te prind cu ceva ºi am sã pot sã...
... mã ºantajezi?
... sã te influenþez!
Dupã câteva sãptãmâni, þi-am învãþat rutina.
ªi asta a fãcut sã fie mult mai uºor.
Mai degrabã plicticos.
La început da.
Dar ºtii cum e: cu cât afli mai multe, cu atât devine mai fascinant.
Deveniseºi chiar fascinant.
În fapt, erau momente în care simþeam cã aproape-mi aparþii.
Trebuie sã fi fost interesant.
Obiºnuiai sã te duci la cursele de câini lunea ºi marþea.
Am început sã merg ºi eu, doar ca sã fiu aproape de tine.
Þi-ai schimbat numele în Addams.
- Eram plictisit de Swan. E vreo crimã asta? - Nu, nu. Chiar deloc.
De fapt, n-am gãsit nimic ilegal în legãturã cu tine.
Eram chiar descurajat.
Într-o zi, ai dispãrut din locuinþa ta.
Am sunat-o pe proprietãreasã.
I-am spus: "Dl Addams îmi datora 5 lire". Dar se pare cã asta era nimic.
Domnul Addams îi datora ei chiria celui mai bun apartament pe 6 sãptãmâni: 55 lire.
ªi domnul Addams pãrea aºa un domn drãguþ!
- Asta a supãrat-o cel mai mult. - Da...
Întotdeauna asta le supãrã cel mai mult.
Dacã mai vrei o bãuturã, te superi dacã-þi pui mãnuºile astea?
Unde rãmãsesem? A, te pierdusem. Apoi, te-am gãsit, într-o zi, la cursele de câini.
Te-am urmãrit pânã la noua ta casã, din Belsize Park.
De aici, domnul Addams devine domnul Wilson.
Domnul Wilson pãrãseºte Belsize Park, datorând chiria pe 16 sãptãmâni,
ºi întrucâtva mai fericit la o întâlnire cu o drã Wallace.
Obiºnuiai sã ieºi cu dra Wallace miercurea ºi duminica.
Cu siguranþã era îndrãgostitã de tine, nu?
Presupun cã-ºi închipuia cã þi-ai lãsat mustaþã pentru a-i face ei o plãcere.
Biata drã Wallace!
Sunt foarte interesante toate astea. Te rog, continuã.
Iulie-august-septembrie. Apartamentul 127, Carlisle Court.
Locatar: o doamnã van Dorn.
De pe urma soþului i-au rãmas douã hoteluri ºi un apartament spaþios mobilat.
Ce bazã de operaþiuni grozavã, pentru cpt Lesgate!
Singura problemã era cã îi plãcea sã fie curtatã ºi era deosebit de costisitoare.
Probabil de aia încercai sã-i vinzi maºina de vreo lunã încoace.
Dna van Dorn m-a rugat sã i-o vând.
ªtiu, am sunat-o puþin înainte de a sosi tu aici.
E vrea doar 800.
Care-i cea mai apropiatã secþie de poliþie?
Vis-a-vis de bisericã. Douã minute de mers pe jos.
- Sã zicem cã m-aº duce acolo, acum. - Ce le-ai spune?
- Totul. - Totul?
Totul despre dl Addams, dl Wilson?
Doar sã le spun cã încerci sã mã ºantajezi ca sã...
Ca sã?
Ca sã-þi ucid soþia!
Aproape aº vrea s-o faci, ca sã putem muri de râs.
- Nu uiþi ceva? - Uit?
Mi-ai spus destul de multe în seara asta.
Destule.
Dacã le-aº spune cum ai urmãrit-o pânã la studioul ãla din Chelsea,
privind-o cum fãcea spaghetti ºi toate celelalte prostii?
- Nu le-ar da de gândit? - Cu siguranþã.
- Ar presupune cã ai urmãrit-o chiar tu. - Eu? De ce-aº face-o?
De ce i-ai fura poºeta? De ce i-ai scrie toate scrisorile alea ºantajiste?
Poþi dovedi cã n-ai fãcut-o?
Cu siguranþã tu nu poþi dovedi c-am fãcut-o eu.
Va fi cuvântul tãu împotriva cuvântului meu.
Asta i-ar ameþi de cap. Tu ce-ai putea spune?
Aº putea spune cã ai venit la mine pe jumãtate beat,
vrând sã împrumuþi niºte bani, datoritã faptului cã am fost colegi.
Când am refuzat, tu ai menþionat ceva despre o scrisoare aparþinând soþiei mele.
Din câte am înþeles, încercai sã mi-o vinzi.
Eu þi-am dat câþi bani am avut, iar tu mi-ai dat scrisoarea.
Am amprentele tale pe ea, îþi aminteºti?
Ziarele ar scrie, dacã m-aº duce la poliþie, cã tu ai spus o poveste nebuneascã
despre faptul cã aº vrea ca tu sã-mi ucizi soþia.
Înainte de a merge mai departe, bãtrâne, ia în calcul ºi inconvenientele.
Vezi tu, sunt destul de cunoscut, iar tarele tale de asemenea.
Mai devreme sau mai târziu, proprietãresele tale
vor ajunge sã depunã mãrturie asupra caracterului tãu.
ªi cineva, cu siguranþã te-a vãzut cu dna Wallace.
Am remarcat cât eºti de grijuliu sã nu fii vãzut cu ea.
De obicei, vã întâlneaþi în locuri ferite,
unde n-ai fi putut fi recunoscut.
Cum ar fi mica ceainãrie din Pimlico.
A fost ideea ei, nu a mea.
Da, a fost puþin stresant, nu-i aºa?
Greu de gãsit un loc unde s-o duci pe dna Van Dorn.
Apropo, dna van Dorn ºtie de dl Addams, dl Wilson ºi dra Wallace?
Plãnuieºti sã te însori cu dna van Dorn, nu-i aºa?
Îþi merge mintea, nu?
Nu, nu chiar, am avut timp sã pun lucrurile cap la cap,
sã mã pun în locul tãu.
De aceea ºtiu cã vei fi de acord.
Ce te face sã crezi cã voi fi de acord?
Din acelaºi motiv pentru care mãgarii, cu un bãþ la spate ºi un morcov în faþã
merg întotdeauna înainte ºi nu înapoi.
Vorbeºte-mi despre "morcov".
1000 de lire banii jos.
Pentru o crimã?
Doar câteva minute de treabã, asta e tot.
Fãrã riscuri. Garantez.
Depinde de tine. Patinezi pe o gheaþã subþire.
Habar n-am despre ce vorbeºti.
Ar trebui sã ºtii. A fost în toate ziarele.
Femeie de vârstã mijlocie, gãsitã moartã, de la o supradozã sau ceva de genul ãsta.
Se pare cã lua droguri de ceva timp, ºi nimeni nu ºtie de unde le obþinea.
Dar noi ºtim, nu-i aºa?
Biata drã Wallace!
Mia asta de lire, unde este?
E într-o cutie de valori, la o bancã.
Unde?
Undeva, în Londra.
Bineînþeles, nu trebuie sã ne întâlnim din nou.
Imediat ce-mi livrezi "mãrfurile", îþi trimit prin poºtã tichetul bancar
ºi cheia cutiei de valori.
Ia suta asta de lire avans.
Poliþia ar ajunge pe urma uneia din bancnotele astea înapoi la tine
ºi am sfârºi spânzuraþi de aceeaºi funie.
Nu pot. De un an întreg încasez un supliment de 20 de lire pe sãptãmânã.
Doar în bancnote de 5.
Pe care i-am schimbat în timpul meu liber.
Pot sã-þi vãd extrasul de cont?
Desigur.
Nu atinge.
Dã înapoi o paginã.
Contul s-a micºorat cu 1000 de lire într-un an.
Sã presupunem cã te întreabã poliþia de asta.
Mã duc la cursele de câini de douã ori pe sãptãmânã.
Îl vor verifica pe agentul tãu de pariuri.
Ca ºi tine, întotdeauna pariez pe calculator.
Mulþumit?
Când ar trebui sã se întâmple?
Mâine searã.
Mâine? Nici vorbã!
Trebuie sã mai gândesc la asta.
Trebuie sã fie mâine. Aºa am aranjat lucrurile.
Unde?
Aproximativ, unde stai acum.
Cum?
Mâine searã, Halliday - ãsta-i prietenul american - ºi cu mine,
vom merge la o petrecere.
Ea va rãmâne aici.
Se va duce la culcare mai devreme, ºi va asculta teatrul radiofonic.
Întotdeauna face asta când ies.
Exact la 23 fãrã 3 minute, intri în casã pe uºa din stradã.
Vei gãsi cheia de la uºa asta...
sub traversa asta.
- A cincea treaptã. - Aºa e.
Mergi direct la fereastrã.
Te ascunzi dupã draperii.
Exact la 23:00, mã voi duce la telefonul hotelului sã-l sun pe ºeful meu.
Voi forma un numãr greºit. Numãrul ãsta. Asta-i tot ce voi face.
Când va suna telefonul, vei vedea lumina pe sub uºa de la dormitor.
Când va intra, lumina se va întinde de-a lungul camerei.
Aºa cã nu miºca pânã nu rãspunde la telefon.
Fã cât mai puþin zgomot posibil.
Dupã ce-ai terminat, iei receptorul ºi fluieri. Apoi închizi.
Nu spune ce-ai fãcut, nici eu n-am sã spun nimic.
Dupã ce aud fluieratul, am sã-nchid ºi voi forma din nou.
Numãrul corect, de data asta.
Voi vorbi cu ºeful meu, sã-i spun cã totul e în regulã, ºi mã voi întoarce la petrecere.
Ce va urma? Continuã.
Vei vedea valiza asta aici.
E plinã cu haine de-ale mele pentru curãþãtorie.
Deschide-o ºi aruncã hainele pe jos.
Apoi umple-o cu cutii de þigãri ºi câteva ceºti de astea.
Închide capacul, dar nu-l zãvorî.
Apoi lasã valiza aici, aºa cum e acum.
Ca ºi cum aº fi grãbit.
Asta-i ideea. Acum, fereastra...
Dacã e încuiatã, descuie-o ºi las-o deschisã.
Apoi ieºi exact în acelaºi mod în care ai intrat.
- Pe uºa asta? - Da.
ªi aici e lucrul cel mai important.
Cum ieºi, lasã cheia exact unde ai gãsit-o.
- Sub traversa de la scãri? - Da.
Da, dar ce anume o sã se presupunã cã s-a întâmplat?
Pãi, or sã presupunã cã ai intrat pe fereastrã.
Cã ai crezut cã apartamentul e gol, cã ai luat valiza ºi te-ai apucat de lucru.
Ea a auzit ceva.
A aprins lumina.
Tu ai vãzut lumina pe sub uºã ºi te-ai ascuns dupã draperie.
Dupã ce a intrat în camerã, tu ai atacat-o înainte sã poatã þipa.
Când ai realizat cã tocmai o omorâsei,
te-ai panicat, ai fugit prin grãdinã ºi ai lãsat prada.
Un moment, doar.
Se va presupune cã aº fi intrat pe aceastã fereastrã.
- Sã presupunem cã va fi încuiatã. - Nu conteazã.
Ea se plimbã adesea prin grãdinã înainte de a merge la culcare.
ªi de obicei uitã sã o închidã când se întoarce.
Asta va trebui sã spun eu poliþiei.
Da, dar ea ar putea spune cã...
Dar ea nu va putea spune nimic, nu-i aºa?
E-n regulã.
Voi pãrãsi apartamentul.
Voi pune cheia înapoi sub traversã.
Apoi voi ieºi pe uºa de la stradã.
Sã presupunem cã uºa de la stradã va fi încuiatã.
- Cum voi reuºi sã intru? - Uºa de la stradã nu e niciodatã încuiatã.
- La ce orã te vei întoarce? - În jur de 12.
Am sã-l aduc pe Halliday înapoi pentru un pãhãrel.
O vom gãsi amândoi,
pânã atunci fiind împreunã de când o pãrãsisem.
Iar acesta va fi alibiul meu.
- Ai uitat ceva. - Ce?
Când te vei întoarce cu... cum îl cheamã... Halliday...
- Cum vei intra în apartament? - Voi intra eu primul.
Dar cheia va fi sub traversã.
El va vedea când o vei lua. Va strica toatã acoperirea.
Nu. Nu va fi cheia mea sub traversã.
Va fi cheia ei.
O voi lua pe a ei din poºetã ºi o voi ascunde acolo
chiar înainte de a pãrãsi apartamentul.
Ea nu va trebui sã iasã, aºa cã nu-i va sesiza lipsa.
Când mã voi întoarce cu Halliday, voi folosi cheia mea.
Apoi, în timp ce el va cãuta prin grãdinã sau aºa ceva,
voi lua cheia de sub traversã ºi o voi strecura în poºeta ei,
- înainte de sosirea poliþiei. - Câte chei de la uºa asta existã?
Doar a ei ºi a mea.
- Mavel Z4-99. - Tony, eu sunt.
Bunã, dragã. Cum merge?
Minunat. E o piesã într-adevãr minunatã.
Am savurat fiecare minut.
Regret. Adicã, mã bucur.
- Vii ºi tu, nu-i aºa? - Nu cred.
Abia dacã am fãcut ceva.
Dragã, doar un moment. Cred cã e cineva la uºã.
Poþi fi vãzut prin fereastra dormitorului.
Îmi pare rãu, dragã. Alarmã falsã.
Uite, de ce nu-l duci pe Mark la Gerry?
- Cum vom intra? - Pãi, spune-le numele meu.
Nu ºtiu cum e formaþia, dar mâncarea e bunã.
Apropo, Maureen a sunat dupã ce-ai plecat
ºi ne-a invitat la cinã miercuri.
Ai ceva programat pentru miercuri în agenda ta, dar nu desluºesc.
Ceva de genul "Al Bentall."
Cine e, un alt prieten de-al tãu?
Albert Hall, fraierule.
Albert Hall, bineînþeles.
Mã bucur cã nu trebuie sã mergem la Maureen.
- Gãteºte mizerabil. - Începe. Trebuie sã zbor.
Bine, dragã. Distreazã-te.
Tony, nu dilua prea tare martini-ul ãla.
Acum, unde-i poza maharajahului?
Când vei termina de lipit tãieturile alea din ziare?
Va trebui sã-mi fac timp într-una din zilele astea.
Aici e. Acesta e maharajahul.
- Nu e de vis? - Are patru Rolls-Royce-uri ºi bijuterii
cât sã se scufunde un cuirasat, dar tot ce vrea el e sã joace la Wimbledon.
Sãrãcuþul e aºa de scund cã abia se vede la capãtul rachetei
Ar trebui sã...
Mulþumesc, Tony.
Ar trebui sã scrii o carte despre toate astea.
De ce n-aþi colabora voi doi, la un roman poliþist pe o temã cu tenis.
Ce spui, Mark?
- Mi-ai sugera crima perfectã. - Nimic nu mi-ar plãcea mai mult.
Cum þi-ar plãcea sã scrii o povestire poliþistã?
Uiþi investigaþia ºi concentrarea asupra crimei. Crima e totul.
Sã-þi imaginezi cã furi ceva sau cã omori pe cineva.
Cum o faci? E interesant.
De obicei, eu mã pun în pielea criminalului ºi mã întreb:
"Ce fac în continuare?"
Chiar crezi în crima perfectã?
Da, absolut. Pe hârtie, asta.
Cred cã aº putea concepe un plan mai bun ca al majoritãþii oamenilor
dar mã îndoiesc cã l-aº putea pune în aplicare.
De ce nu?
În romane, lucrurile merg cum vrea autorul.
Dar în viaþa realã, lucrurile nu-s întotdeauna aºa.
Nu. Mã tem cã omuciderea mea ar fi precum jocul meu de bridge:
aº face greºeli ºi n-aº realiza asta, pânã m-aº trezi
- cã toatã lumea se uitã la mine. - Sã bem, Mark.
- Da. - Ce faci mâine?
- Nimic. - Ce-ar fi sã mergem
- sã luãm prânzul la Windsor. - Bunã idee.
Vino devreme, dar nu prea devreme.
- Trebuie sã ne revenim din mahmurealã. - Ce zici de 11?
- E bine. - Putem lua prânzul la Kings Head.
- E chiar în Windsor? - Nu, e chiar lângã.
Þi-am dat þie cheile mele? Se pare cã nu le gãsesc nicãieri.
Nu ºtiu. Poate cã le-am pus pe amândouã în poºetã.
Am sã mã uit.
Nu. Am numai un set aici.
Eºti sigur cã ale tale nu sunt în pardesiu?
Nu, le-am cãutat. Pot sã le iau pe ale tale?
- E puþin aiurea. - De ce?
S-ar putea sã vreau sã ies.
În seara asta?
Da, mã gândeam sã mã duc la un film.
Ce-ai spune de teatru? Teatrul radiofonic de sâmbãtã?
Oh, nu. E un thriller. Nu-mi plac thriller-urile când sunt singurã.
- Înþeleg. - În orice caz, am sã mã întorc
înaintea ta, aºa cã am sã-þi pot deschide.
Dar nu ne întoarcem înainte de miezul nopþii.
Ai putea sã dormi la ora aia.
Întotdeauna poþi sã-þi pui cheile sub celebrul preº.
E-n regulã. Iatã-le. Erau în mãnuºi.
Ei bine, rãmâne aºa.
La ce film mergi?
Unul clasic, cred.
- Chiar te duci? Sâmbãta searã? - Întotdeauna pot încerca.
- Dar, dragã... - Acum, nu-mi spune sã stau acasã.
ªtii cã urãsc sã stau degeaba.
Degeaba? Sunt sute de chestii de fãcut.
Sã-i scrii lui Peggy, ca sã-i mulþumeºti pentru weekend.
ªi tãieturile alea din ziare? E o ocazie grozavã.
Mi-ar plãcea asta. Voi doi sã mergeþi la distracþie
ºi eu sã stau cu tãieturile alea plicticoase.
- Foarte bine. Nu mai mergem. - Ce vrei sã spui?
E clar cã nu vrei sã mergem, aºa cã nu mai mergem.
Vom sta aici, cu tine.
ªi ce vom face, vom juca niºte cãrþi?
Tony, dragã...
Am sã sun la Grendon ºi am sã le spun cã nu mai venim.
Tony, te rog, hai sã nu ne purtãm copilãreºte.
Bine, am sã-þi lipesc tãieturile alea vechi din ziare.
Nu trebuie s-o faci, dacã nu vrei.
Dar vreau.
Cred cã am sã încerc sã prind un taxi.
Avem lipici?
Da, este în birou, cred.
- Ai nevoie ºi de foarfeci. - Trebuie sã fie în coºuleþul meu de cusut.
Împrumutã-mi niºte mãrunþiº. Am nevoie pentru taxi.
Hei, lasã-mi geanta în pace.
- Cât ai nevoie? - Stai sã vãd cât ai.
- Las-o jos. - Oricum îmi datorezi 10 bucãþi.
- De ce? - Eu am plãtit pachetul ãla
pe care l-ai trimis lui Peggy. Asta-i pe lângã întreþinere.
Lasã-mã sã þi-i dau, atunci. Þine-þi mâinile.
Aºa. Câþi vrei?
Am 3, 5, 7 ºi ºase pence.
- Ne ajunge pânã acolo ºi înapoi. - Dar mai bine ia ceva.
- Cât costã cina? - E plãtitã, inclusiv bacºiºul.
Dacã nu mã întind, Mark contribuie ºi el.
A ajuns taxiul.
Tony, ce aºtepþi?
- Nimic, dragã. - Noapte bunã, Margot.
Pe la ce orã ajungi?
Pe la 12. Mã întorc cu Mark pentru un pãhãrel.
- Vei fi treazã? - Probabil cã mã voi culca devreme
- ºi n-aº vrea sã mã trezeºti. - Vom fi tãcuþi ca ºoriceii.
- Noapte bunã. - Noapte bunã.
- Margot. - Da.
ªtii, e posibil sã sune bãtrânul Burgess.
Spune-i cã suntem la Grendon. S-ar putea sã fie important.
- Care-i numãrul? - E în carte.
Bine.
La revedere, dragã.
E-n regulã, Mark.
Stau la Hotel Torbay. ªtii vreun hotel în Dartmoor?
Nu chiar în Dartmoor, dar oarecum în zonã.
Oricum, ideea de bazã a acestei povestiri e Închisoarea Dartmoor.
Stãteam la Hotelul Torbay, cum spuneam, m-am dus la bar...
... m-am întors spre el ºi i-am spus: "Ce faci aici?"
Rãspunse: "Cãlãtoresc în scopuri comerciale. Vând maºini agricole."
ªtie, vreunul dintre voi, bãieþi, cât e ora exact?
Da, e 11 ºi 7 minute.
- Tocmai l-am potrivit la 11. - Ceasul meu a stat.
- Trebuie sã-l potrivesc. - Cum spuneam...
Scuzã-mã, bãtrâne. Trebuie sã-l sun pe ºeful meu.
Maºini agricole...
Alo.
Alo?
Daþi-mi poliþia. Repede. Poliþia.
- Margot? - Cine-i acolo?
Dragã, eu sunt.
Oh, Tony. Tony, slavã Domnului.
Întoarce-te imediat.
- Ce s-a întâmplat? - Nu-þi pot explica acum.
- Vino repede, te rog. - Dragã, vino-þi în fire.
- Ce e? - M-a atacat un bãrbat.
- A încercat sã mã sugrume. - A fugit?
Nu. E mort.
Tony, mai eºti acolo?
- Margot. - Da?
Acum, ascultã cu atenþie.
Da. Ascult.
Nu atinge nimic. Ajung la tine imediat.
- Nu. N-am s-ating. - Nu atinge nimic...
... ºi nu vorbi cu nimeni, pânã nu ajung acolo.
Nu, n-am sã ating nimic.
- Promiþi? - Da, promit.
Tony, te rog, repede.
Stãteam la acelaºi bar, ºi-l vãd pe acelaºi tip stând în capãt...
Vine la mine ºi spune...
Nu, stai jos. Trebuie sã fug.
Margot nu se simte prea bine.
- Serios? - Nimic serios.
- Rãmâi ºi distreazã-te. - Vin cu tine.
Nu. E în regulã.
... cu care mi-a cumpãrat niºte martini sec...
Tony! Oh, Tony.
E-n regulã, dragã. E- regulã. Ce s-a întâmplat?
Mi-a pus ceva în jurul gâtului.
- Pãrea un ciorap. - Eºti sigurã? Lasã-mã sã vãd.
Am venit sã rãspund la telefon, ºi el a sãrit de dupã draperii...
... ºi a încercat sã mã ºtranguleze.
Aproape leºinasem.
Am simþit foarfeca în mâini...
... ºi mi-a dat drumul dintr-o datã ºi a cãzut pe podea.
Abia se vede puþin sânge.
Când a cãzut, trebuie sã fi avut...
- Ce faci? - Încerc sã-mi gãsesc...
Aici erau, aspirinele mele.
Am o durere îngrozitoare de cap...
Ce e?
Mai bine aº aduce o pãturã.
Închide fereastra, te rog.
Nu. Nu trebuie sã atingem nimic pânã la sosirea poliþiei.
Trebuie sã fi intrat prin efracþie. Mã întreb ce cãuta.
- Ceºtile astea, presupun. - Când va ajunge poliþia aici?
- I-ai chemat, deja? - Nu.
Mi-ai spus sã nu vorbesc cu nimeni.
N-ar fi mai bine sã-i suni acum?
Ba da.
- Unde-i Mark?. - I-am spus sã se ducã direct acasã.
- Centrala. - Alo, centrala...
-... dã-mi poliþia din Maida Vale. - I-ai spus ºi lui?
Nu ºtiam exact ce s-a întâmplat. I-am spus cã nu te simþi bine.
Poliþia din Maida Vale.
Poliþia? Avem un accident groaznic.
- Da, dle? - Un bãrbat a fost ucis.
- Numele dvs, dle? - Wendice.
- E cu doi de S? - Nu, D-l-C-E.
"C-E." Adresa dvs, dle?
61A Charrington Gardens, parter.
- E un accident? - Nu ºtiu.
Cum adicã, nu ºtiþi?
Credeþi c-ar fi putut fi ucis de cineva?
Nu ºtiu.
Aveþi idee cine ar fi putut s-o facã?
Vã voi explica când veþi veni. Cât dureazã?
- Cam douã minute. - Douã minute.
ªi nu atingeþi nimic, da, dle?.
Nu, n-o sã atingem nimic. La revedere.
- Am sã mã îmbrac. - De ce?
- Vor vrea sã mã vadã ºi pe mine. - N-or sã te vadã.
Dar vor trebui sã-mi punã întrebãri.
Vom aºtepta pânã mâine. Am sã le spun tot ce va trebui sã ºtie.
- Tony? - Da?
- De ce mi-ai telefonat? - Ce?
Scuze, dragã, am sã-þi spun mai târziu.
Mã gândeam la ceva.
Spuneai cã a folosit un ciorap?
Cred cã era un ciorap sau un fular.
- Nu e aici? - Nu, dar mã aºtept sã-l gãseascã ei.
Acum du-te în pat.
Ceai, domnilor?
Sergent. Uite. E celãlalt ciorap.
Gata. Împrãºtiaþi-vã. Hai, miºcaþi-vã.
Aproape gol. Aminteºte-mi sã mai iau.
Întotdeauna se terminã când îþi trebuie.
Uite, înainte sã uit, sergentul vrea sã ºtie,
de ce n-ai sunat imediat la poliþie.
- Cum aº fi putut? Erai... - ªtiu, dar...
Mi-ai spus clar sã nu vorbesc cu nimeni...
-... pânã când nu ajungi. - ªtiu...
... dar i-am spus o poveste uºor diferitã.
- De ce? - Pãi, i-am spus cã n-ai sunat la poliþie...
... pentru cã þi-ai închipuit în mod natural cã voi suna eu de la hotel.
De ce i-ai spus asta?
Pentru cã era o explicaþie perfect logicã, ºi el a acceptat-o.
Acum, dacã ar ºti cã nu i-am chemat imediat,
... ar putea sã devinã suspicioºi ºi sã ne punã o mulþime de întrebãri.
- Vrei sã spun acelaºi lucru? - Aºa zic...
... în caz cã revin.
Ãsta trebuie sã fie Mark. Vrei sã-i deschizi?
- Bunã dimineaþa, dnã. - Bunã dimineaþa.
- Dna. Wendice? - Da.
Sunt ofiþer de poliþie. Pot intra?
Desigur.
Scuzaþi-mã. Am sã-l anunþ pe soþul meu cã aþi venit.
Mulþumesc.
- Bunã dimineaþa. - Bunã dimineaþa, dle.
Sunt Inspectorul ªef Hubbard, însãrcinat cu Investigaþiile Crimelor.
Credeam cã i-am dat sergentului toate informaþiile.
Da. Am vãzut raportul sãu, bineînþeles...
dar sunt câteva lucruri pe care aº vrea sã le aflu personal.
Înþeleg cã sergentul v-a vãzut doar câteva moment, dnã Wendice?
- Da, eu... - Soþia mea suferea
din cauza ºocului puternic.
Da, a fost o experienþã destul de neplãcutã.
Vã deranjeazã dacã arunc o privire pe-aici?
Vã rog. Dormitorul ºi baia sunt pe aici.
Cu certitudine n-a pãtruns prin baie.
Iar bucãtãria are grilaje la fereastrã.
Presupunem cã a intrat prin aceste ferestre de aici.
Am înþeles cã nu eraþi aici când s-a întâmplat.
Nu, eram la o petrecere la hotelul Grendon
ºi din coincidenþã, am telefonat-o pe soþia mea când a fost atacatã.
Înþeleg.
Puteþi sã-mi spuneþi cu exactitate ce orã era?
Nu, mã tem cã nu. Mi-amintesc cã mi se oprise ceasul.
Dvs ºtiþi, dnã Wendice?
- Nu, nu ºtiu. - Luaþi loc, inspectore.
Mulþumesc.
Aveþi idee cine a fost?
Da. Cel puþin am descoperit unde locuia.
Se pare cã sunt încã confuzii în privinþa numelui sãu.
Se pare cã avea mai multe.
L-aþi vãzut vreodatã înainte?
Nu, bineînþeles cã nu.
- Acesta este? - Da.
Nu-l recunoaºteþi?
Nu, nu l-am vãzut niciodatã.
Dar nu i-aþi surprins nici o secundã figura?
Nu. Vedeþi, el m-a atacat pe la spate, ºi era ºi întuneric.
Cu greu l-aº fi putut vedea vreun pic.
Dar înainte v-am arãtat fotografiile astea
ºi aþi spus cã nu l-aþi mai vãzut înainte.
Cum aþi fi putut ºti asta, dacã nu i-aþi vãzut faþa asearã?
Nu prea înþeleg.
Inspectore, soþia mea vrea sã spunã cã din câte ºtie ea
nu l-a vãzut niciodatã înainte.
- Asta aþi vrut sã spuneþi? - Da.
Dar dvs, dle? L-aþi mai vãzut înainte?
Nu.
- Nu, doar cã... - Da?
Seamãnã foarte bine cu cineva din facultate, dar fãrã mustaþã.
Cum îl chema?
Nu ºtiu. Trebuie sã fie vreo 20 de ani de când am terminat.
- Cumva Lesgate? - Nu.
- Wilson? - Nu.
- Swan? - N...
Swan.
Staþi puþin. Swan. Da, asta e.
Aici e o pozã veche fãcutã la banchet. Am fost la aceeaºi facultate.
Aici e el. E de necrezut.
- L-aþi cunoscut bine? - Nu. Era mai mare decât mine.
- L-aþi mai întâlnit de atunci? - Nu, cel puþin...
Acum, cã mã gândesc, realizez cã l-am vãzut destul de recent.
- Dar nu i-am vorbit. - Când asta?
Acum 6 luni, într-o garã.
Victoria, cred. Îmi amintesc cã remarcasem ce puþin se schimbase.
Avea mustaþã atunci, dle?
Nu.
Dnã Wendice, vreþi sã-mi arãtaþi exact ce s-a întâmplat asearã?
- Tony, chiar trebuie? - Mi-e teamã cã da, dragã.
Eram în pat când sunã telefonul.
M-am ridicat ºi am venit aici.
- Aþi aprins lumina de aici? - Nu.
Arãtaþi-mi exact unde stãteaþi.
M-am oprit aici, ºi am ridicat receptorul.
Un moment, numai. Sunteþi sigurã cã eraþi cu spatele
- la fereastrã, în felul ãsta? - Da.
- Dar de ce? - De ce nu?
Adicã, de ce sã vã duceþi pe dupã birou?
Eu aº fi ridicat receptorul de aici.
Dar întotdeauna rãspund de aici.
Pãi, de ce?
În caz cã am de scris ceva, pot þine telefonul cu mâna stângã.
Înþeleg, da. Scuzaþi, continuaþi.
Când am ridicat receptorul,
trebuie sã fi ieºit de dupã perdelele astea sã mã atace.
- Mi-a pus ceva în jurul gâtului. - Ceva?
Ce vreþi sã spuneþi?
Cred cã era un ciorap.
Înþeleg. ªi ce s-a întâmplat apoi?
Pãi, m-a trântit peste birou.
Îmi amintesc cum cãutam foarfecele.
Unde þineþi foarfecele de obicei?
În coºul acesta de cusut. Uitasem sã-l pun la loc.
Ce v-a fãcut sã credeþi cã a ieºit de dupã draperiile acestea?
- Unde altundeva ar fi putut fi? - Draperiile erau trase?
- Erau. - Dvs le-aþi tras?
Nu, inspectore, eu le-am tras chiar înainte de a ieºi.
- Tot atunci aþi închis ºi fereastra? - Da.
- Sunteþi foarte sigur de asta, dle? - Foarte sigur.
Întotdeauna le închid când trag draperiile.
Cum credeþi cã a intrat?
Presupunem cã prin efracþie.
Nu sunt semne de spargere.
Raportul nostru aratã cã broaºtele sunt neatinse.
Dnã Wendice...
... de ce n-aþi chemat poliþia imediat dupã?
Încercam sã sun la poliþie
când am realizat cã soþul meu era pe fir.
Bineînþeles cã am crezut cã va suna el la poliþie, de la hotel,
- înainte de a se porni încoace. - Nu v-aþi gândit sã chemaþi un doctor?
- Nu. - De ce nu?
- Era mort. - De unde ºtiþi asta?
Eu...
- Era evident. - I-aþi luat pulsul?
Nu. Bineînþeles cã nu.
Oricine ºi-ar fi dat seama cã e mort.
- Doar sã se fi uitat la ochii ãºtia ficºi. - Deci i-aþi vãzut, totuºi, faþa.
I-am vãzut ochii! Nu-mi amintesc faþa lui!
Inspectore, e evident cã soþia mea nu l-a mai vãzut vreodatã.
ªi dacã n-a intrat pe fereastra asta, cum a intrat?
De fapt, suntem destul de siguri cã a intrat pe uºa asta.
Dar era încuiatã.
Margot, ai deschis cumva uºa asta dupã ce am plecat?
- Nu. - Câte chei existã la uºa asta, dle?
Doar douã. A mea era în poºetã, iar tu ai avut-o pe a ta la tine.
Da, aºa e.
- Menajera are ºi ea o cheie? - Nu.
Aveþi angajatã vreo femeie cu ziua?
Da, dar nici ea nu are vreo cheie.
Sunt întotdeauna aici când soseºte ea.
Ce vã face sã credeþi cã a intrat astfel?
- Pantofii lui. - Pantofii lui?
Pãmântul era foarte umed asearã.
ªi dacã ar fi venit prin grãdinã, ar fi lãsat urme de noroi pe covor.
Dupã cum se vede, n-a lãsat deloc urme
pentru cã ºi-a ºters pantofii de preºul din faþa uºii.
- De unde ºtiþi? - E un preº nou,
ºi câteva din fibrele lui au rãmas pe pantofii lui.
- Dar sigur... - ªi aici era o micã patã de gudron,
pe preº, ºi câteva fibre sunt, de asemenea, pãtate.
Nu e nici un dubiu.
Staþi puþin.
Cred cã ºtiu.
Þi-aminteºti când þi-a fost furatã geanta?
- Da. - Nu era ºi cheia înãuntru?
Ba da, dar era tot acolo când am recuperat-o.
Staþi puþin. Vreau sã aud totul.
- Ce fel de geantã era? - O poºetã, inspectore.
Soþia mea a pierdut-o în gara Victoria.
Dar am recuperat-o de la Obiecte pierdute dupã douã sãptãmâni.
- Lipsea ceva? - Toþi banii erau dispãruþi.
- Altceva? - Nu.
- Nici vreo hârtie sau scrisoare? - Nu.
- Sunteþi sigurã despre asta? - Da.
ªi portcheiul era în poºeta dvs când aþi pierdut-o?
Da, dar era tot acolo când am recuperat poºeta.
Dar oricine a furat poºeta ar fi putut sã facã o copie.
Unde s-a gãsit poºeta, în final?
În gara Victoria.
Nu era acolo unde mi-aþi spus cã l-aþi vãzut pe omul acesta, dle?
Când aþi pierdut geanta?
N-a fost atunci când ne-am dus s-o vizitãm pe Peggy?
Ba da, atunci. Îmi amintesc, acum.
Stãtea în restaurant.
- Nu era acolo unde þi-ai lãsat geanta? - Ba da...
... ºi n-am spus eu ceva de genul, "E cineva din facultate"?
- Nu-mi amintesc. - Aºa a intrat.
A fãcut o cheie duplicat ºi a pus originalul înapoi în geantã.
Înainte de a merge mai departe cu asta, cum a reuºit sã treacã de uºa de la stradã?
- Uºa de la stradã nu e încuiatã niciodatã. - Înþeleg.
Ei bine, s-ar fi putut sã fi fãcut duplicatul cheii dvs.
ªi s-ar fi putut s-o fi folosit ca sã deschidã uºa.
Dar, bineînþeles, n-a fãcut-o.
- De ce nu? - Pentru cã dacã ar fi avut cheia,
ar fi fost încã la el când a murit.
Dar nu s-a gãsit nici o cheie când a fost cãutat în buzunare.
Se pare cã am ajuns de unde am plecat.
Ei bine, nu chiar.
Atunci, cum a intrat?
Mai bine am scrie toate astea într-o declaraþie.
Aº vrea sã faceþi amândoi o declaraþie oficialã înainte de anchetã.
Biroul meu e la un minut de aici.
Poate cã aþi putea veni chiar acum.
- Tony. Marg... - Mark, acesta e inspectorul Hubbard.
- Inspectore, acesta e Mark Halliday. - El a fost cu mine asearã.
- Încântat. - Dle Halliday...
Din moment ce aþi fost cu dl Wendice asearã, poate ne puteþi ajuta.
Vã amintiþi cât era ceasul când a plecat sã dea telefon?
Da. Era chiar 23:03.
Cum de vã amintiþi asta?
Ceasul dlui Wendice stãtuse. Câþiva dintre noi ne-am verificat ceasurile.
Mulþumesc. Vedeþi, era chiar atunci când dna Wendice a intrat aici
sã rãspundã apelului lui, când a fost atacatã.
Ai sunat-o pe Margot înainte sau dupã ce l-ai sunat pe ºeful tãu?
Tony, ºtiu ce-am vrut sã te întreb.
De ce m-ai sunat asearã?
Staþi puþin, înainte de a mã încurca.
La 23:03, ai plecat de la petrecere sã-l suni pe ºeful tãu.
Da, am folosit telefonul public de pe hol.
Cât timp ai stat de vorbã cu ºeful tãu,
înainte de a o suna pe soþia ta?
N-am mai vorbit cu el.
Nu-mi puteam reaminti numãrul lui,
aºa cã am sunat-o pe soþia mea ca sã se uite în agendã.
Adicã, m-ai sculat din pat ca sã afli numãrul lui?
Am fost nevoit. ªeful meu avea avion spre Bruxelles în dimineaþa asta.
Voiam sã-i reamintesc ceva. Era destul de important.
Nu era nici o carte de telefoane în hotel?
Ba da, dar numãrul lui nu se gãsea în cartea aceea.
- ªi l-ai sunat? - Oh, nu.
Când am auzit ce s-a întâmplat aici,
- am uitat de toate. - Mda.
Dle Halliday, dl ºi dna Wendice vor veni
pânã la biroul meu sã dea câte o declaraþie.
Vreþi sã-mi lãsaþi adresa dvs, dle? Poate am sã mai am nevoie de dvs.
- Sigur. - Sã-mi iau doar haina.
- Stau la hotelul Carfax. - Vreþi s-o scrieþi aici?
ªi telefonul dvs.
- Aþi mai fost înainte pe aici, dle? - Da. Da, cam cu un an înainte.
- Poftiþi, dle. - Mulþumesc.
Dle Wendice, s-a adunat mulþimea în faþa casei.
V-aº sugera sã ieºim prin grãdinã.
- Nu e o portiþã în capãtul celãlalt? - Ba da.
Dar s-ar putea sã fie încuiatã.
- Aþi vreþi sã verificaþi, dle? - Sigur.
Cât de multe ºtie despre dvs ºi dna Wendice?
Scuzaþi?
I-aþi scris o scrisoare dnei Wendice din New York.
A fost gãsitã în buzunarul de la piept al mortului.
N-am pomenit de asta pentru cã nu eram sigur cât ºtie dl Wendice.
Aveþi vreo idee cum a ajuns acolo?
Nu.
- Unde-i Tony? - S-a dus în grãdinã.
Dnã Wendice, când aþi pierdut geanta,
- aþi pierdut ºi o scrisoare? - Nu.
Margot, a fost gãsitã în buzunarul mortului.
Aþi pierdut-o, nu-i aºa?
Da, aºa e.
V-am întrebat despre asta ºi înainte, nu-i aºa?
Da, dar vedeþi, soþul meu nu ºtie de asta.
Omul ãsta vã ºantaja, nu-i aºa?
Nu mai are rost. Trebuie sã-i spun lui Tony.
- Nu. - E singurul lucru pe care-l putem face.
Dupã ce dna Wendice a pierdut scrisoarea,
a primit biletele astea douã.
Octombrie trecut?
De câte ori v-aþi întâlnit cu omul ãsta?
Nu l-am vãzut niciodatã!
- Dle Halliday, veniþi cu noi. - Da, desigur.
Dnã Wendice...
când veþi face declaraþia,
s-ar putea sã fie alt ofiþer de poliþie de faþã.
Trebuie sã vã avertizez, mai întâi, cã orice veþi spune
va fi notat ºi folosit ca probã.
Nu vã faceþi probleme despre ce mi-aþi spus mie pânã acum.
Am uitat cu totul de asta.
Dar de acum înainte, spuneþi-ne tot ceea ce ºtiþi despre omul ãsta
ºi tot ceea ce s-a întâmplat asearã.
Dacã încercaþi sã ascundeþi oricât de puþin,
s-ar putea sã vã puneþi într-o situaþie foarte dificilã.
Aº vrea sã-mi explicaþi ce înþelegeþi prin asta.
Sigur.
Acum, admiteþi cã l-aþi ucis pe omul acesta?
Aþi spus cã aþi fãcut-o în autoapãrare.
Din nefericire, nu sunt martori,
deci n-avem decât cuvântul dvs.
Dar am auzit totul, inspectore, la telefon.
Ce anume aþi auzit, dle inspector?
Am auzit o serie de horcãieli.
Aþi auzit ceva care sã vã sugereze cã cineva ºtranguleazã?
Ceea ce am auzit, inspectore, este în acord cu ceea ce mi-a spus soþia mea.
Deci ceea ce ºtiþi despre asta e ceea ce v-a spus soþia, nu-i aºa?
Sugeraþi cã omul a intrat sã vã prade apartamentul.
Dar nu sunt probe care sã susþinã asta.
Sunt, totuºi, probe cã vã ºantaja.
- ªantaja? - Da, mã tem cã e adevãrat, Tony.
ªi sugeraþi cã a intrat pe fereastrã.
ªi noi ºtim cã a intrat pe uºa aceasta.
Dar n-ar fi putut intra aºa. Uºa era încuiatã.
ªi sunt doar douã chei.
Soþul meu o are pe a lui la el. A mea e în poºetã.
Uitaþi.
Aþi fi putut sã-l lãsaþi sã intre.
Sugeraþi cã l-ar fi lãsat sã intre ea însãºi?
În acest moment, se pare cã e singura posibilitate.
Nici mãcar nu credeþi cã am fost atacatã?
Cum credeþi cã m-am ales cu vânãtãile astea pe gât?
Aþi fi putut sã vi le faceþi singurã.
Un ciorap de mãtase a fost gãsit în afara ferestrei.
Avea douã noduri fãcute.
Semnificã asta ceva pentru voi?
Presupun cã era ciorapul pe care l-a folosit.
Am gãsit al doilea ciorap ascuns sub aceastã placã.
Puteþi explica de ce-ar fi fãcut atacatorul aºa ceva?
Nu.
Ciorapii ãºtia erau ai dvs?
- Nu! - ªtim cã erau.
Unul din cãlcâie a fost þesut cu niºte aþã de mãtase care nu se prea potrivea.
Am gãsit o papiotã de mãtase în coºul dvs de cusut.
Tony, erau o pereche de ciorapi aici.
Am auzit cum poliþia planteazã dovezi pentru a fi sigurã de condamnare.
Omul ãsta a stat aici ore, asearã.
Ar fi putut sã ia ciorapii ãºtia ºi sã facã orice cu ei.
Desigur. Probabil, chiar ºi sã-ºi ºteargã pantofii
- de preºul de la intrare. - Alo?
Alo, Roger, slavã cerului cã eºti acasã.
Tony Wendice aici. Ascultã, am avut o spargere asearã
- ºi Margot a fost atacatã. - Margot? A fost rãnitã?
Ea e în regulã, dar omul a fost ucis. Poliþia e aici.
Nu râde. Ei sugereazã cã Margot l-ar fi ucis intenþionat.
N-aº spune asta, dacã aº fi în locul dvs, dle.
- Ei bine, asta-i bunã. - Da, e haios, nu-i aºa?
Poþi sã aduci totodatã ºi poliþia din Maida Vale?
- Da, vin imediat. - Mulþumesc, bãtrâne. La revedere.
E-n regulã, dragã. Roger vine încoace.
Dle Wendice, trebuie sã vã sfãtuiesc...
Avocatul nostru ne va da toate sfaturile de care avem nevoie, mulþumesc.
Margot...
- Poftim poºeta ta. - Mulþumesc.
- Veniþi? - Desigur, inspectore.
Da. Ei bine, doar... Adicã, doar mã întreb.
Vã acuz, cã pe 26 septembrie,
l-aþi omorât pe Charles Alexander Swan.
Vreþi sã spuneþi ceva în apãrarea dvs?
ªi l-aþi cunoscut, vreodatã în viaþa dvs,
pe acest om, Swan?
Aþi primit o scrisoare de la dl Halliday.
Aceastã scrisoare a fost gãsitã în buzunarul mortului.
Acum spuneþi cã nu l-aþi cunoscut.
O consideraþi pe prizoniera, Margot Mary Wendice,
vinovatã, sau nevinovatã?
Vinovatã.
Sentinþa curþii este sã vã întoarceþi în închisoare,
pentru executarea pedepsei cu moartea.
- Bunã, Mark. - Tony.
Eu...
Ai ceva veºti de la ministrul de interne?
Atunci e mâine?
Tony, consider cã eºti în stare sã faci orice pentru a-i salva viaþa.
- Am fãcut totul. - Nu, n-am fãcut totul.
Am încercat sã-mi imaginez ceva,
în caz cã se va ajunge aici.
Chiar cred cã e singura ei ºansã.
S-auzim.
Margot a fost condamnatã pentru cã nimeni n-a crezut povestea ei.
Procurorul a încercat sã arate cã spune minciuni,
ºi juriul l-a crezut. Pe ce se baza cu adevãrat cazul sãu?
Doar pe trei lucruri: scrisoarea mea, ciorapul ei
ºi pe faptul cã, deoarece nu s-a gãsit nici o cheie la Swan,
ea trebuie sã-l fi lãsat sã intre.
- Nu-mi spune cã... - Aºteaptã puþin.
Acum, ascultã-mã. Aici intervii tu.
Trebuie sã mergi sã le spui la poliþie o poveste oarecare.
Orice, pentru a-i convinge cã Margot pânã la urmã nu minte.
Puþin probabil ca poliþia sã creadã ceva, orice le-aº spune.
Tony, scriu poveºti de astea de ani de zile.
Am conturat ceva pe care le-ai putea spune.
Hai sã luãm lucrurile alea unul câte unul.
Margot a spus cã nu l-a lãsat niciodatã pe Swan înãuntru.
Bine.
El trebuie sã fi deschis uºa cumva.
Sã presupunem cã le-ai spune cã ai lãsat cheia undeva afarã?
Atunci Swan ar fi putut sã intre singur.
- De unde ar fi ºtiut unde e? - I-ai spus tu.
Dar nu l-am întâlnit pe Swan de 20 ani.
Tony, Swan e mort.
Ne putem folosi de asta.
Poþi spune orice vrei. Poþi chiar sã spui cã voi doi
v-aþi întâlnit undeva ºi aþi plãnuit totul împreunã.
Ce-am plãnuit?
Sugerezi cã am aranjat cu Swan sã vinã aici
- ºi s-o ºantajeze? - Nu.
S-o omori.
- S-o omor pe Margot? - Exact.
- De ce? - Pentru cã aºa a spus.
"A ieºit de dupã draperie
ºi a încercat sã mã ºtranguleze."
Bine, asta a fãcut el.
Se bazeazã tocmai pe ceea ce a spus ea.
Nu vezi? Asta e ºi ideea mea.
Dar scrisoarea ta?
Un om nu-l ucide pe cel pe care-l ºantajeazã.
- N-ar avea nici un sens. - ªtiu. Mã îngrijoreazã ºi pe mine.
Dar am rezolvat ºi scãparea asta.
Le spui cã ai furat-o tu din poºeta ei.
De ce aº fi fãcut asta?
Pentru cã ai vrut sã citeºti scrisoarea mea.
Când ai citit-o, ai înnebunit ºi te-ai decis sã-i dai o lecþie.
Ai scris biletele alea de ºantaj.
Nimeni nu poate dovedi cã n-ai fãcut-o tu.
ªi, de asemenea, poþi spune cã nu l-ai vãzut niciodatã pe Swan în gara Victoria.
Ci cã ai inventat-o pentru a crea o conexiune între el ºi scrisoarea mea.
Vezi cum se leagã toate?
Dar scrisoarea ta a fost gãsitã în buzunarul lui.
- Tu ai pus-o acolo. - Când?
Cândva, înainte de sosirea poliþiei.
ªi ai fi putut ºi...
planta ciorapii tot atunci.
Mark, de ce-aº fi vrut eu ca cineva s-o omoare pe Margot?
ªtiu, Tony.
Ne e destul de greu sã vedem asta, pentru cã amândoi...
Amândoi o iubim.
Dar acum avem nevoie de un motiv.
Avem nevoie disperatã!
Hai sã luãm pe rând vechile motive.
- A fãcut Margot vreun testament? - Da, cred cã da.
- Cine-i beneficiarul? - Presupun cã eu.
- Ãsta-i motivul! - Mii de soþi ºi soþii
îºi lasã banii unii altora fãrã sã se omoare între ei.
Poliþia nu va crede asta. O vor lua ca fiind spusele unui om
care încearcã, cu disperare, sã-ºi salveze soþia.
Ei bine, eu cred cu tãrie cã meritã sã încercãm.
Recunoaºte, nu pot sã te spânzure pentru o crimã care n-a avut loc.
Cel mai mult te-ai putea alege cu câþiva ani de puºcãrie.
Mulþumesc mult.
E un preþ mic de plãtit. Îi vei salva viaþa!
E grozav cã tocmai tu spui asta, Mark.
Viaþa ei n-ar fi acum în primejdie dacã n-ai fi fost tu.
Datoritã asocierii cu tine
a pierdut ea simpatia juriului.
Nu mã înþelege greºit, Mark.
Dacã ar exista o cât de micã ºansã de a ieºi din asta, aº face-o.
Dar trebuie sã fiu convingãtor.
De exemplu, cum aº fi putut sã-l determin pe Swan sã facã aºa ceva?
I-ai oferit bani sau altceva.
Ce bani? N-am nici un ban.
Ba da! I-ai fi avut pe ai lui Margot.
Ar fi trecut luni pânã sã pun mâna pe ei.
ªi oamenii nu comit crime pe credit.
Nu, cred... cred cã trebuie sã te gândeºti la ceva mai bun de atât.
ªtiu cã încerci sã fii de folos.
Dar poþi sã-þi imaginezi pe cineva crezând o poveste ca asta?
Da, pot. Dacã îi poþi face s-o creadã!
N-aº ºti ce sã spun. Vino cu mine.
Asta ar fi o greºealã. Ei ºtiu chestiile pe care le scriu.
N-am avea nici o ºansã...
Bunã, inspectore.
E vorba despre soþia mea?
- Nu, dle, mã tem cã nu. - Atunci ce e?
Fac o anchetã în legãturã cu un jaf care a avut loc
- acum trei sãptãmâni, dle. - Nu poate aºtepta câteva zile?
Bineînþeles, dle. Sunt conºtient de situaþia dvs.
Dacã-mi permiteþi, aº vrea sã-mi exprim regretele...
Da, inspectore, e-n regulã. Acum, cum aº putea sã vã ajut?
Casierul unei fabrici din strada Ledbury a fost atacat în biroul sãu,
ºi doi oameni au fugit cu mai multe sute de lire,
majoritatea în bancnote.
Ce are asta de a face cu mine?
În cazuri de astea, toate diviziile de poliþie trebuie sã fie atente
la oricine cheltuieºte mari sume de bani.
- Înþeleg. - ªi mã întrebam
- dacã aþi vândut ceva recent. - De ce?
Se întâmplã cã subalternul meu fãcea o anchetã
la Wales' Garage ieri, ºi se pare cã dvs
aþi deschis recent un cont aici pentru
peste £60 bani lichizi.
Da, aveam ceva mai mult la mine
aºa cã am plãtit cu bani lichizi.
Înþeleg. Aþi scos banii aceºtia din banca dvs?
Aþi fost la banca mea, inspectore?
Da, de fapt, am fost. Dar nu m-au ajutat.
Conturile bãncii sunt protejate cu stricteþe.
Da, dar sunt mai degrabã surprins cã n-aþi venit mai întâi la mine.
Era, pânã la urmã, o chestie de rutinã.
Nu voiam sã vã deranjez.
De unde i-aþi luat, dle?
Vã priveºte, cumva?
Dacã sunt bani furaþi, da, dle, mã priveºte.
- Îmi permiteþi sã fumez? - Vã rog.
Chiar credeþi cã am primit bani furaþi?
Pânã nu-mi spuneþi de unde-i aveþi, nu ºtiu ce sã cred, nu?
Vedeþi, dacã aveþi banii de la cineva pe care nu-l cunoaºteþi,
adicã, aceea ar putea fi persoana pe care o cãutãm.
Bunã.
- Este al dvs? - Ce e?
Portcheiul cuiva. Stãtea pe podea, aici.
Nu. Al meu e aici.
Nu. Nu, nu e al dvs.
Se poate sã fie al meu, atunci.
Da. Da, e al meu.
Trebuie sã-mi fi cãzut din buzunar. E o micã gaurã acolo.
Asta-i problema cu portcheiurile astea, seamãnã între ele.
- Scuze, dle, ce spuneaþi? - Nu cred cã spuneam, nu?
Da, da. Despre banii ãia.
Aº fi recunoscãtor dacã mi-aþi spune de unde îi aveþi.
O sutã de lire e destul de mult pentru a-i cãra dupã tine.
- Spuneaþi 60 acum un moment. - Chiar aºa?
Oh, da. Da, subalternul meu s-a hotãrât sã sape puþin mai mult
înainte de a o trece în raport.
Zicea cã aþi plãtit o facturã croitorului dvs,
ºi alta pentru vin ºi spirtoase.
Regret cã v-am produs deranj. Dacã ar fi venit la mine, i-aº fi explicat.
Am câºtigat, recent la cursele de câini o sumã mare de bani.
- Peste £100?. - Da. Peste £100.
S-a mai întâmplat ºi înainte, ºtiþi.
De ce nu mi-aþi spus asta imediat?
M-am ruºinat c-am fost prins cã merg la cursele de câini
când soþia mea e sub sentinþa morþii.
Da, ºtiu cum e. Te ajutã sã-þi alungi gândurile.
Ei bine, asta lãmureºte totul, nu-i aºa?
Îmi pare rãu cã vã deranjez într-un astfel de moment.
Chiar deloc, inspectore. Chiar deloc.
Mai e doar un lucru, dle.
Aveþi vreo valizã micã, albastrã?
- Aþi gãsit-o, deja. - De ce, aþi pierdut-o?
Da. Voiam s-o declar în dupã-amiaza asta.
- Cred cã am uitat-o într-un taxi. - Înþeleg.
Ar trebui sã încercãm s-o recuperãm, nu?
De unde aþi luat taxiul, dle?
Colþul Hyde Park, cam acum o jumãtate de orã.
- Ceva valoros în ea? - Nu. Câteva cãrþi ºi...
- Ceva bani? - Douã sau trei lire într-un plic.
- Nu 200 sau 300? - Nu, mi-e teamã cã nu.
- Tocmai bine. - Spuneþi-mi, inspectore,
cum aþi aflat de valizã?
Magazinul de vinuri la care aþi plãtit nota,
de asemenea subalternul a verificat garajul ºi croitoria.
Toþi ºi-au amintit cã o aveaþi când aþi plãtit facturile.
Da, ei bine, o folosesc în loc de servietã, vedeþi.
Taximetriºtii sunt recunoscuþi pentru returnarea lucrurilor.
Sper cã o veþi gãsi în bunã stare, dle.
Inspectore, înainte de a pleca,
cred cã dl Wendice are ceva sã vã spunã.
Oh, are?
ªi aº vrea sã vã arãt ceva aici, dle.
Nu-i de mirare cã n-aþi putut dormi în dormitorul ei.
Trebuie sã fie mai mult de £500 aici.
De unde îi aveþi?
Vã pot spune de ce îi are.
Aceºti bani erau pentru plata lui Swan,
dupã ce ar fi omorât-o pe dna Wendice.
Dar dupã cum ºtiþi, a fost un accident,
aºa cã nu a fost necesar sã-l plãteascã, pânã la urmã.
N-ar fi putut face asta, fãrã a da naºtere unor întrebãri
aºa cã s-a împãcat cu ideea.
S-a împãcat cu ideea de pe 27 martie.
Ei bine, dle Wendice?
Înainte de a veni dvs, a încercat sã mã convingã
sã merg la poliþie cu cea mai fantasticã poveste pe care aþi auzit-o.
Aparent, l-am mituit pe Swan sã-mi omoare soþia astfel încât
corecteazã-mã, dacã greºesc, Mark -
astfel încât aº fi putut sã-i moºtenesc banii.
ªi asta nu e tot.
Vã amintiþi scrisoarea dlui Halliday?
Ei bine, aparent, nu Swan a furat-o, ci eu.
ªi am scris cele douã bilete de ºantaj
ºi am pãstrat scrisoarea, pe care am plantat-o asupra cadavrului.
- ªi ciorapul... - Da, ciorapul.
Mai bine v-aº spune asta. Sunã mai degrabã a confesiune.
Am substituit - e cuvântul corect? -
Da, am substituit alt ciorap al soþiei cu unul care...
Mã urmãriþi, nu-i aºa? Ce altceva, Mark?
I-a spus lui Swan cã va ascunde cheia undeva afarã,
probabil pe pervazul acesta.
Swan a intrat singur.
S-a ascuns dupã draperii, apoi Wendice a telefonat.
- Asta a adus-o pe ea... - Un moment.
Dacã Swan a folosit cheia dlui Wendice,
ar fi trebuit sã fie asupra lui când a murit.
Mai mult, cum a intrat dl Wendice când s-a întors de la hotel?
Ar fi putut sã-l lase ea sã intre.
El ar fi putut sã-ºi ia cheia din buzunarul lui Swan, înainte sã ajungeþi voi.
El a intrat cu cheia lui. Asta va fi susþinut la judecatã.
- Nu-þi aminteºti? - Haide, Mark. E rândul tãu.
Swan ar fi putut sã ia cheia de aici,
sã deschidã uºa,
ºi sã punã cheia înapoi pe pervaz înainte de a intra.
Toate astea sunt foarte interesante, dar nu mã duce cu nimic mai aproape
de ceea ce voiam eu sã aflu.
Dar e o chestiune de viaþã ºi de moarte. Ce altceva ar mai putea conta?
Ceea ce mã intereseazã pe mine este de unde are dl Wendice banii.
Asta-i tot ce vreau sã ºtiu.
Doar un moment. Vã rog, dle.
Inspectore, aºteaptã un minut! Uite la asta.
Ultimul cec pe care l-a scris e de pe 26 martie.
Asta-i înaintea zilei în care s-au întâmplat toate astea. De atunci nu l-a mai folosit.
- Acesta e cecul... - Dle Halliday.
Scuze.
N-a retras nici o sumã importantã din banca sa. Nu mai mult de £53.
Dar uite, inspectore,
practic în fiecare sãptãmânã, £35, 40, 45, 50.
Ar fi putut sã-i economiseascã.
Aº fi putut sã fi plãnuit toate astea de ani de zile.
- Atunci de unde i-ai luat? - Chiar vrei sã ºtii?
- Te avertizez. N-o sã-þi placã, Mark. - Haide.
Bine, tu ai vrut-o.
Când m-am întors aici, pentru petrecere, în noaptea aia,
am gãsit-o aplecatã peste cadavrul lui Swan, cãutându-l prin buzunare.
Tot spunea cã el are ceva de-al ei, dar nu-l gãseºte.
Era aproape istericã. De asta n-am lãsat poliþia s-o chestioneze.
În starea în care era, ea ar fi spus toate minciunile din lume.
A doua zi, dimineaþa, mi-a arãtat banii,
aºa cum sunt acum, în bancnote de £1.
ªi a zis, "dacã mi se întâmplã ceva, nu-i lãsa sã descopere astea."
Ei bine, dupã ce a fost arestatã am dus banii în valiza asta
în gara Charing Cross ºi i-am lãsat într-o cutie de valori.
Oricând aveam nevoie de bani, o scoteam
ºi o mutam în altã cutie de valori.
ªtiam cã dacã aþi fi gãsit-o, ea n-ar fi avut nici o ºansã.
Vedeþi, era cât pe ce sã i-o dea lui, când în loc de asta, l-a ucis.
Nu te aºtepþi ca cineva sã creadã asta, nu-i aºa?
Chiar n-am nici o idee. Ce spui de asta, inspectore?
Trebuie sã spun cã suspectam ceva de genul ãsta.
Adicã, n-aveþi de gând sã verificaþi? Va fi spânzuratã mâine.
Toate astea nu mai stau în puterile mele de luni de zile.
A fost deja un proces ºi un recurs...
ªi, bineînþeles cã nu înseamnã pentru mult pentru dvs.
Trebuie sã admiteþi cã aþi arestat persoana greºitã.
- Cred cã mai bine ai pleca. - Poþi fi sigur cã voi pleca.
Dar ai fãcut o greºealã.
Ce se va întâmpla când Margot va auzi asta?
- Va nega, bineînþeles. - ªi poate cã-ºi va schimba testamentul.
Vei fi fãcut totul pentru nimic, Tony.
Dacã aº spune povestea asta a lui, m-ar crede cineva?
Nu, nici o ºansã.
Înainte de o orice execuþie, se gãseºte cineva sã facã aºa ceva.
Trebuie sã fie supãrãtoare pentru dvs întorsãtura asta.
Presupuneþi cã l-ar lãsa s-o vadã?
Nu vreau s-o supãr tocmai acum.
Vorbeºte cu avocatul tãu. El ar putea sã preîntâmpine asta.
Ar trebui sã bagi banii într-o bancã înainte sã punã mâna cineva pe ei.
Mulþumesc. Cred c-o voi face.
Sper cã dl Halliday nu mã aºteaptã afarã sã-mi vorbeascã.
Vreþi s-aruncaþi o privire, dle, sã fiu sigur cã a plecat?
- Liber. - Bine.
Apropo, dle, am fost rugat sã vã spun
cã sunt câteva lucruri de-ale dnei Wendice la secþie.
- Ce fel de lucruri? - Doar cãrþi ºi o poºetã.
Ar vrea sã mergeþi sã le ridicaþi.
- Adicã, poimâine? - Da, sau azi, dacã vreþi.
Întrebaþi la sergentul de la ghiºeu. El ºtie despre ce e vorba.
Ei bine, la revedere, dle Wendice. Nu cred cã va mai trebui sã ne reîntâlnim.
La revedere, inspectore, ºi mulþumesc foarte mult.
- Poliþia Maida Vale. - Inspectorul-ºef, aici.
Daþi-mi-l pe sergentul O' Brien, repede.
- O'Brien, aici. - Hubbard.
Uite, O' Brien, am intrat din nou în joc.
- Dã-i drumul. - Imediat, dle.
Inspector Hubbard.
Sunt eu, Mark Halliday.
Acum, ce þi-a mai venit? Care-i ideea?
- Ce faceþi, aici? - Nu conteazã.
- Mã întrebam de ce... - Trebuie sã pleci de-aici.
- Ascultaþi, inspectore... - Gura!
Dacã vrei s-o salvezi pe dna Wendice, fã liniºte! Lãsã-mã sã mã ocup de asta.
Cum e posibil sã...?
Ce sunt toate astea?
ªi mai vorbeau despre patrulele de poliþie!
Sã ne apere sfinþii de amatorii plini de sine!
Mai bine te-ai pregãti pentru o surprizã, dle Halliday.
Margot!
Bunã, Mark.
- Unde-i Tony? - Era...
- Era plecat în oraº. - Când se întoarce?
Nu suntem siguri.
- Tu ai fost cea care tocmai a sunat? - Da.
- De ce nu mi-aþi deschis? - Aveþi cheia dvs.
- De ce n-aþi folosit-o? - Am vrut, dar nu se potrivea.
ªtiþi de ce, nu-i aºa?
Nu, nu ºtiu. A fost schimbatã broasca?
Pot sã vã iau geanta un moment?
A cui e cheia asta?
Credeam cã e a mea.
Nu ºtiu.
Ce se întâmplã aici?
Soþul dvs a explicat asta, ºtiþi.
Ne puteþi spune totul, acum.
Ce e?
Nu înþeleg.
Nu, nu cred cã înþelegeþi.
- Pearson. - Da, dle.
Du geanta asta înapoi la secþia de poliþie
- ºi ia maºina aia din drum. - Da, dle.
Aºteaptã, puþin, nãtãrãule. Nu poþi merge pe drum aºa.
Vei fi arestat. Uite aici, pune-o în asta.
Margot, cum ai ajuns aici?
Nu ºtiu.
Acum o orã, a venit gardianul sã mã vadã,
ºi mi-a spus cã voi fi dusã acasã.
Apoi doi poliþiºti m-au adus aici.
Mi-au spus cã pot pleca, dar n-am putut sã descui uºa asta.
Unde-i Tony?
Trebuia sã vinã în vizitã în dimineaþa asta,
iar ei mi-au spus cã n-a putut sã vinã.
I s-a întâmplat ceva?
Nu. Nimic.
Nu vreau sã mã bag,
dar credeþi cã aþi putea sã ne spuneþi ce urmãriþi?
Dnã Wendice, ce-am sã vã spun, s-ar putea sã vã ºocheze.
Da?
Credem cu tãrie cã soþul dvs a plãnuit sã vã omoare.
Tony a aranjat ca Swan sã vinã aici în noaptea aia ºi sã vã ucidã.
De când ºtiþi asta?
- L-aþi suspectat ºi dvs? - Nu, niciodatã.
Dar acum...
Ce se întâmplã cu mine, Mark?
Se pare cã nu sunt capabilã sã simt nimic.
N-ar trebui sã fac o crizã sau ceva de genul ãsta?
E o reacþie întârziatã, asta-i tot.
În câteva zile, vei avea cea mai grozavã crizã.
Când aþi aflat asta, dle?
Ei bine, primul indiciu a apãrut din întâmplare.
Am descoperit cã soþul dvs a cheltuit
sume considerabile peste tot.
Peste £300.
ªi se pare cã asta de când aþi fost arestatã.
Acum, trebuie sã aflu de unde ºi cum de are banii.
Apoi mi-am amintit cã dupã ce aþi fost arestatã am cãutat tot apartamentul.
ªi am vãzut o copie a extrasului sãu de cont în biroul ãla.
Aºa cã ieri dupã-amiazã, m-am dus la închisoare ºi am cerut sã vãd geanta dvs.
În timp ce fãceam asta, am sustras portcheiul dvs.
Foarte incorect, bineînþeles, dar eram în fierbere.
ªi apoi, în dimineaþa asta, când soþul dvs a ieºit,
m-am întors aici, pentru a mã uita în declaraþia lui.
N-am putut s-o vãd, pentru cã n-am putut deschide uºa asta.
Vedeþi, cheia pe care am luat-o din geanta dvs
nu se potrivea.
Williams?
Wendice.
Asta-i una.
Poliþia Maida Vale. O'Brien la telefon.
Hubbard. Uite, O' Brien, îl poþi recunoaºte dupã pelerina de ploaie.
Tocmai s-a întors ºi n-a putut intra.
Cred cã e pe drum spre secþie, acum.
Pearson a sosit cu geanta?
- Da, dle. - Bine. Acum, ascultã.
Dã-i lui Wendice cãrþile alea ºi poºeta
ºi fii sigur cã vede cheia.
Mai bine pune-l sã verifice conþinutul ºi sã semneze pentru el.
Dacã vrea propria cheie ºi pelerina de ploaie,
- spune-i cã am plecat la Glasgow. - Da, dle.
- Nelãmuriri? - Nu.
Sunã-mã înapoi când pãrãseºte secþia.
Am înþeles, dle.
Ei bine, dle Halliday, v-aþi prins?
Nu cred. Unde-i cheia dnei Wendice?
Mi-a luat doar o jumãtate de orã s-o gãsesc.
Dar dacã era aici, de ce n-a folosit-o Wendice acum?
N-a folosit-o pentru cã n-a realizat cã e aici.
Încã crede cã e în poºetã.
Vedeþi, aþi fost foarte pe-aproape.
I-a spus lui Swan cã va lãsa cheia sub traversa de pe scãri.
ªi i-a spus s-o punã înapoi în acelaºi loc.
Dar cum Swan a fost ucis, presupune cã portcheiul dvs
e încã în unul din buzunarele lui Swan.
Asta a fost mica lui greºealã pentru cã Swan a fãcut
exact cum aþi sugerat, dle Halliday.
A descuiat uºa,
apoi a lãsat cheia înainte de a intra.
ªi a fost afarã de-atunci ºi pânã acum.
ªi cheia pe care a luat-o Wendice din buzunarul lui Swan,
- ºi-a strecurat-o în geanta ei, era... -... chiar cheia lui Swan.
Închipuiþi-vã cã nici mãcar eu n-am ghicit din prima. Extraordinar.
ªtiþi, m-a derutat tot timpul cã nici o cheie n-a fost gãsitã în buzunarul lui Swan.
Adicã, orice om are un portchei tot timpul la el.
Apoi am avut o strãfulgerare.
Am luat cheia care se afla în poºeta dvs,
ºi m-am dus la prietena lui, dna Van Dorn, ºi-am deschis uºa apartamentului ei!
Apoi am telefonat de la ea la Scotland Yard.
- De ce m-aþi adus pe mine aici? - Eraþi singura persoanã
care ar mai fi putut sã lase cheia afarã.
Trebuia sã aflu dacã ºtiaþi cã e acolo.
Presupunând c-aº fi ºtiut?
N-aþi ºtiut.
- Mark. - Da, dragã?
Cred cã am sã fac criza aia.
- Inspector Hubbard? - O' Brien?
Da. Tocmai a pãrãsit secþia.
Bine.
Încercaþi sã mai rezistaþi puþin.
Williams, tocmai a pãrãsit secþia!
- Dã-mi un semnal dacã apare. - Aveþi o batistã?
Ce se întâmplã acum?
Mai devreme sau mai târziu, va veni încoace.
Cum eu i-am sustras cheia, el o va încerca pe cea din poºetã.
Când aceasta nu se va potrivi, el va realiza greºeala sa.
Va pune lucrurile cap la cap ºi se va uita sub traversã.
Dar dacã nu face asta, toate astea sunt doar presupuneri.
- Nu putem dovedi nimic. - Asta-i perfect adevãrat.
Dar odatã ce va deschide uºa, vom ºti totul.
- Ce vom face atunci? - Îl voi suna pe ministrul de interne.
- Aºteaptã apelul meu chiar acum. - ªi dna Wendice?
Nu se va mai teme de nimic.
- Þi-e bine, Margot? - Da, e-n regulã.
Tãceþi, acum, voi doi.
- Ce face? - Se întreabã de ce nu se potriveºte cheia.
Se duce înapoi la poarta de la intrare. S-a oprit din nou.
Se uitã în poºetã, acum.
Încearcã sã-ºi aminteascã când a pus cheia înapoi în poºetã.
Acum se dã bãtut.
Mã tem cã l-am pierdut de data asta. Pleacã la vale pe stradã.
Staþi. S-a oprit din nou.
Se întoarce.
Se holbeazã la cheie.
Bineînþeles, e cheia lui Swan, nu-i aºa?
Acum s-a prins! Se întoarce înapoi grãbit.
ªi-a amintit.
Ei bine, dupã cum spuneai, Mark, pare cã merge pe hârtie, dar...
Felicitãri, inspectore.
Apropo...
Dar tu, Margot?
Da, aº putea lua ºi eu puþin.
- Mark? - La fel ºi eu.
Presupun cã dvs sunteþi încã de serviciu, inspectore.