www.titulky.com
MIRAMAX uvádí
v hlavních rolích
DOBRÝ WILL HUNTING
dále hrají
Hudba
Střih
Kamera
Produkce
Scénář
Režie
F-X na druhou D-X
Na příště si zopakujte Percivala.
Vím, že jste to brali v nižším ročníku, ale neuškodí vám to.
Díky, Stevne.
Na chodbě najdete Fourierovu řadu.
Doufám, že aspoň někdo do konce semestru zjistí, co všechno vyjadřuje.
Toho, komu se to povede, čeká nejen moje pochvala
ale nemine ho ani úspěch a sláva.
Jeho výkon bude zaznamenán a jeho jméno otištěno
v M.I.T. Tech
Mezi těmi, kterým se to podařilo, byli nositelé Fieldovy medaile.
proslulí astrofyzikové a zdejší bezvýznamní profesoři.
To je vše, s dalšími dotazy
se můžete obrátit na Toma
Kirsten, jak se vede? Mám se fajn. A ty?
- Dobře. - Takže včera s Cathy nebylo nic.
- Ne? Ne.
- Proč ne? - Já nevím.
- Cathy! - Co je?
Proč jsi včera neměla zájem o ty prasárny
- který obvykle děláme? - Oh, jdi do hajzlu...
s těma svejma irskejma choutkama, Chuckie
Nebudu plejtvat energii a roztahovat nohy kvůli tomu tvýmu zakrslýmu péru.
- Jdi domů a dej mu do těla sám! - A nešetři ho!
Nešetři!
Chybí jí zub, Wille.
Na hlavě má ňákej egzem. Já ne...
A vsadil bych se, že se s ní nakonec ožení Morgan.
A to se přece nedělá - objíždět kámošovi budoucí manželku, že?
Skončíme to. Co se děje?
Jsem utahanej. Kurva snad nechceš jít domů. Je teprve 10 hodin?
Ne, jsem unaven.
Irský choutky?
Slyšels to? Já že mám choutky?
Ven! Přestaň mi to házet na záda!
Tak pořádně odpal! Připravenej?
Tohle děláš naschvál?
Mám si myslet, že jsi takovej sráč? Když to neumíš, tak vypadni.
Hele, Casey dělá vyhazovače v jednom baru na Harvardu. Měli bysme tam zajít.
Co tam budeme dělat? - Nevím.
Třeba dáme do držky intoušům. Takovejm jako jsi ty.
Kurva!
Co to má znamenat? Chceš se prát? Tak pojď.
Tak pojď, pojď.
% Držel bych tě tady navždy %
% v náručí %
- Profesor Lambeau? - Ano?
Navštěvuju vaše přednášky a ráda bych se na něco zeptala.
- Pojďte sem. Je sobota.
Ale dneska večer mám čas.
Víte, chtěla bych to vědět už teď, ne až v pondělí.
- Ale co? - Kdo vyřešil Fouriera.
Je to správně. Kdo to udělal?
- Jacku? - Já to nebyl.
- Nemesh? - To snad ne.
Do toho, Joey, dělej! - Billy, McNamara je na pálce.
Do toho.
- Joey, dělej, přidej! - Kurva!
Dělej, Macu. To je ono! Dělej, vezmi druhou, Macu.
Hele, Morgane, co je to za holku v těch pruhovanejch kalhotkách?
Jo, fakt pěkná prdýlka. - A co je to za kluka s ní?
To je ten zasranej italskej buzerant. Will ho zná.
Jo znám, nějakej Carmine Scarpaglia.
Kdysi v mateřské školce mě namlátil. - Tenhle?
Jo. Mm-hmm.
Kurva... Pojďme se najíst.
Co je ti? Ty s ní ani nedáš řeč? Seru na ni.
Dal bych si hamburgra. Jdem ke Kellymu.
Morgane, máme si zajíždět čtvrt hodiny
jenom proto, abys tam opíchal servírku? - Co máš tak důležitýho na práci,
Dvojtej hamburger.
Dvojtej.
Já chci dvojtej.
Chucku, já chtěl dvojtej.
Zavřel bys kurva hubu. Já vím, co sis objednal. Byl jsem u toho.
Tak mi ho naval a neser. A víš tak jistě, že je to tvoje? Kupoval jsem to já.
Morgane, kolik jsi na něj dal?
Řekl jsem, že až půjdeme na zmrzlinu, tak rozměním.
Můžeš se přestat chovat jako idiot a dát mi ten hamburger?
Dobrá, ale teď mi naval těch 16 centů, co máš u sebe. Budeš mít
Schovám ti to u sebe.
A stanovíme splátky. Za šest centů denně bude ten hamburger
o víkendu tvůj, souhlasíš? - Proč jsi takový hajzl?
Nejsem žádnej samaritán a tobě bych radil, abys ten úvěr neodmítal.
Jako, když jste kupovali gauč.
Pamatuješ, jak tvá máma platila deset dolarů denně po celý rok.
A nakonec měla svůj gauč.
- Dáš mi ten hamburger? - Tu máš a udav se jím.
- Hej! - Zpomal, Chuckie.
- Zastav. - Kdo to je?
Nevím přesně. - Hej, holka.
Co si o sobě myslíš, ty kurvo.
Druž kurva hubu. - Jdem vodsaď.
Proč mi nevykouříš tu mou hůlku?
Viděli jsme ho na basseballu. Mohli jsme se porvat tam, teď se chci najíst.
Druž hubu, Morgane, jdeš taky. - Nejdu.
Taky že nepůjdu. - Řekl jsem, že půjdeš!
Něco ti řeknu. Jestli tam nebudeš do dvou sekund
tak jak s nima skončím, jsi na řadě.
Carmine, to jsem já, Will. Pamatuješ, chodili jsme spolu do školky.
% Kousek níž v téhle ulici jeho dům září %
% Otvírá dveře s tím svým pohledem v tváři %
Kurva dělejte. - Šlápni na tu jeho zkurvenou hlavu.
Dej mu prdel na zem. Zastav toho zmrda.
Čuráku, chcípni!
-Cartre! - Pojď!
Wille, Wille, jdeme.
Wille, jdeme. Dělej, dělej.
Jen klid, brácho, klid.
Díky, že jste se ukázali pánové. - Pojďte sem.
Whoa! Whoa!
A, do prdele...
Tak nevím, jsou to jen halucinace, nebo mi tu přibylo tolik posluchačů?
Ani při vší vůli nevěřím,
že jste všichni přišli na mou přednášku.
Určitě jste zvědaví, kdo z vás je ten zázračný matematik.
Tak přistupte ke mně tajemný studente a přijměte zaslouženou odměnu.
Bohužel, ale asi vás zklamu.
Zdá se, že dnes k žádnému odhalení nedojde.
Ale nezoufejte. Poradili jsme se s kolegy
a na chodbě máte nový těžší úkol.
Vyřešení nám trvalo dva roky.
Berte to na vědomí! Rukavice nám byla vhozena.
ale profesoři ji zvedli a budou se bít ze všech sil.
Hele, kdy bude soud?
Příští týden.
Promiňte.
- Co tam děláte? - Promiňte.
Je v tom spousta práce. Nečmárejte po tom.
A neutíkejte přede mnou. - Jdi do hajzlu.
Á, pan je inteligent. Jak se jmenujete.
Proboha...
Je to správně.
Wille, jak musíš bejt blbej, aby tě vyhodili z této práce?
To zvládneš i ty, vyšůrovat se smetákem chodbu.
Tebe taky vykopli za to, jak jsi šůroval chodbu.
Já byl vyhozen kvůli restrukturalizaci.
Restrukturalizaci blbejch zaměstnanců.
Drž hubu, tebe vykopli víckrát jak mičudu.
Jo, ale narozdíl od tebe ten flek mám.
Proč tě vyhodili, Wille? No tak. - Kvůli restrukturalizaci.
Můj strejda ti něco sežene. - Udělá to?
Děláš si prdel? Včera jsem se tě ptal, jestli nevíš o nějakým fleku.
A já ti včera řekl: Ne.
Ahoj, Case. - Jak se vede, Case?
Tak pojď.
Jo, pojď.
Oh, to je... to je ten Harvardskej bar?
Jak to, že nemaj po stěnách žádný rovnice?
Dal bych si pivo, nejlepší značku, jakou tu máte.
Omluvte mě. Teď musím jít pozdravit dvě pěkný harvardský koťata.
Pořádně jim popleť tu jejich hlavu.
Ahoj. - Ahoj.
- Čau, jak se vede? - Dobře.
Takže dámy... - Chodíš sem často?
Jestli sem chodím často? Chodím sem někdy.
Víš, jsem tady čas od času.
- Chodíš tady do školy? - Jo.
Jasně! Na přednáškách jsem vás viděl. - Jo, a na jaké?
- Z historie. - Myslíš?
Jo, myslím, že tam to bylo.
Ale je možný, že si nevzpomínáš. Já nečekám, že si mne
bude každej pamatovat, hlavně že se známe. - Hej.
- Hej, jak to jde? Jak se máš? - Skvěle, a jak ty?
Na kterou přednášku, že jsi říkal, že chodíš?
- Historie. - Jo.
Jenom historie? To musíš být velký specialista.
- Jo, to byl. Byl velmi speciální. - Správně.
Taky bys to měl zkusit, jsou to docela dobrý přednášky.
Proč jen docela? - Upřímně řečeno...
Ty přednášky mi připadají trochu obecný. - Obecný.
Jo, tak to ti věřím. - Jasně.
Jo, vzpomínám si na tu přednášku.
Má to úroveň jak dějepis na základce?
Clarku, proč se do toho vůbec pleteš?
Proč jsi sem přišel? - Proč nevypadneš.
- Klid, přišel jsem si pokecat s kámošem. - Máš nějakej problém?
Ne, ne, ne, ne. Žádnej problém.
Jenom jsem tě chtěl požádat, abys mi objasnil evoluci
tržní ekonomiky našich jižních kolonií.
Podle mne se ekonomické prostředky před válkou za nezávislost
a chtěl bych zdůraznit, že hlavně v jižních koloniích
že se dají nejlíp charakterizovat jako...
agrární prekapitál. - Počkej, já jen...
Jasně, ty jsi teprve v prváku
a právě jsi dočetl nějakýcho marxistickýho historika. - Peta Garrisona nejspíš.
Ale příští měsíc se dostaneš k Jamesi Lemonovi
a pak budeš mluvit o ekonomice ve Virginii a Pennsylvanii...
že byli tržní a kapitalistický už v roce 1740.
A to ti vydrží asi tak rok. A pak začneš citovat Gordona Wooda.
Třeba o předrevoluční utopii...
a jak vznik kapitálu ovlivnila vojenská mobilizace.
To teda v žádným případě neudělám,
protože Wood drasticky podceňuje dopad...
Wood drasticky podceňuje dopad sociálních rozdílů...
založenejch na majetku, zvláště na zděděným majetku.
To máš z Vickerse Práce v okrese Essex, strana 98, že?
To jsem četl taky.
Máš ty na tohle téma vůbec nějakej vlastní názor?
Nebo to na nás jenom hraješ? Přečteš si nějakou málo známou pasáž,
a vydáváš to za vlastní myšlenku.
Tím chceš dělat dojem na holky a ztrapnit mýho kámoše?
Smutný je, že za 50 let
začneš myslet vlastní hlavou
a pak si uvědomíš, že jsi dospěl k dvěma poznáním.
První: Že toto se nedělá.
Druhé: Že jsi vyhodil 150.000 za vzdělání,
který jsi mohl získat v knihovně za pár dolarů zaplacených za upomínky.
Jo, ale já budu mít titul
a ty budeš stát u pumpy a až si vyjedu na lyže, budeš mi prodávat hranolky.
Ty vole, to jo, ale narozdíl od tebe budu svůj.
Hele, jestli jsem tě tím urazil, můžeme jít ven a tam si to vyříkat.
Ne, mně jsi neurazil. To nic.
- V pohodě? - Jo.
- Tak jo.
Jak se ti líbím teď?
To je ale hlava, co?
Jsme v tomhle pajzlu jen tři minuty a už narazíme na vejtahu.
Tak je to.
- Rád tě vidím. - Byli skvělí, vole.
Měl jsem chuť si štrejchnout a už by šly. Billy ale jednu urazil
a ta jedna holka řekla, že už začínám plešatět
A já na to: "Víš, co? Jdi do hajzlu!"
A teď tam půjdu já.
Ahoj.
- Ty jsi ale idiot. - Cože?
Jsi idiot. Sedím tam tři čtvrtě hodiny
a čekám, že se tam za mnou zastavíš.
Jsem utahaná a musím jít domů.
Mně nebavilo už jen sedět a čekat.
- Já jsem Will. - Skylar.
- Oh, a mimochodem
ten kluk, co vypadá jak Michael Bolton
Neseděl tam s námi.
Jo, taky jsem si to myslel. - Dobře, ok.
Takže, já už musím jít.
Ráno jdu totiž vyhazovat peníze za zbytečný vzdělání.
- To nebylo myšlený na tebe. - To jsem ráda.
To je můj telefon. Možná bychom mohli někdy zajít na kafe.
Taky bysme se mohli sejít a dát si pár karamel.
- Co tím myslíš?
- Je to stejně nezávazný, jako pít kafe. - Ach, jo. Dobře.
Tak někdy.
- Ale no tak, děláš si prdel.
Jo!
- Jdi do prdele, čuráku. - Jdi do hazjlu.
Hele, tamhle jsou ti zasraní vejtahové, co si budou jezdit na hory.
Měli jsme jim nakopat prdel.
Máš rád překvapení?
- Jo. - Jo?
Dala mi telefon. To je překvapení, že jo?
% Dnes v noci jsme přijeli %
% spoustu mil za sebou %
% Zhasnul jsem světlo %
% Tak pojď, noci %
% Každý kdo přišel domů %
% aby zapomněl %
% Přijďte domů %
% Tak přijďte už %%
Pojďme.
Promiňte. Je to kancelář údržby?
Jistě, copak si přejete?
Pouze potřebuji jméno jednoho studenta, který tu pracuje.
- Žádný student tu nepracuje. - Mohl byste se, prosím, podívat?
Uklízí v mé budově.
- Je asi takhle vysoký, možný vyšší. - V které budově?
Dvojka. - Dvojka, ve dvojce.
Kdyby něco ukrad, musím to vědět. - Ne, o to nejde.
Jen potřebuji jeho jméno.
Pokud nemáte stížnost, nemohu vám ho říct. - To je profesor Lambeau.
A to je profesor Hayes.
Tome, klid.
Je to důležité. Prosím.
Dneska se tu neukázal.
Tuhle práci mu zařídil jeho kurátor. Zavolejte jemu.
Kurátor? Jo, je v podmínce.
Díky.
Idiot.
Známe dlouhou řadu případů, Vaše ctihodnosti, počínaje rokem 1789
kdy se obžalovaný mohl hájit proti zástupci státu sám.
Pokud to bylo považováno za akt obrany proti tyranii a omezování svobody.
Vaše ctihodnosti, Henry Ward Beecher
napsal v příslovích z Plymouthské kazatelny v roce 1887. - 1887?
- Promiňte mi. - Toto je 20. století.
- Dělá si z nás legraci. - Vy nevíte, že mám právo hájit sám sebe, pane?
Zaručuje to ústava Spojených států.
- Neříkejte mi nic o ústavě. - Garantuje mi svobodu.
Svoboda, to znamená právo člověka dýchat.
Když nemůžete dýchat, jsou zákony příliš těsné.
- Bez svobody je člověk mrtvola. - Co jste říkal?
- Jen jsem citoval, Vaše ctihodnosti. - Teď budu chvíli mluvit já.
Sedím tu deset minut a dívám se do vašich materiálů
a nevěřím svým očím. Dávejte pozor. Červen 93 - přepadení.
Září 93 - přepadení.
Odcizení automobilu - únor 94
Kde, jak vidím, jste se hájil sám a byl jste propuštěn na základě
"svobodného práva vlastnit koně a vůz" z roku 1798.
Dobrý vtip. Leden 95 - zesměšňování policisty.
Násilí, krádež, bránění mu v úředním výkonu.
K tomu, že jste byl propuštěn přispěla skutečnost, že jste prošel několika dětskými domovy,
kde jste zažil fyzické týrání.
Možná by mne to mělo obměkčit, ale napadl jste policistu. Půjdete do vězení.
Návrh na zproštění obžaloby se zamítá. Kauce 50.000 dolarů.
Děkuji.
- Ano? - Eh, to je Skylar?
- Jo. - Čau, eh, tady Will.
- Kdo? - Tady Will.
Víš, ten srandovní fešák, jak jsi ho potkala jednou večer v baru.
Nevzpomínám si na nikoho takového. To bych si pamatovala.
Jo, dobrý, dostalas mne.
Já jsem ten vošklivej vulgární bezzubej nýmand, co se tam vožral a pak tě otravoval.
- Oh, Will! Už si vzpomínám.
Čekala jsem, že se ozveš dřív.
Víš, napadlo mne... - Jo, jak se vede?
- Počkej chvilku. - Čau? Co kdybys mi to udělal?
- Herve, známe se z pasťáku. Jak se daří? - Jak se daří?
Promiň, chtěl jsem se zeptat, jestli bychom
se nemohli vidět. Třeba tento tejden.
- Sednout u kafe. Možná si dáme pár karamel. - Jo, to by se mi líbilo.
Jo? - Jo, odkud voláš?
No, vlastně jsem se tě chtěl zeptat na jednu věc...
tedy, napadlo mne, jestli náhodou neděláš práva?
- Sednout. - Díky.
Za lidský slovo.
Vy chcete co?
Jsem Gerald Lambeau.
Profesor, kterého jste poslal do hajzlu.
A co po mně kurva chcete?
Mluvil jsem se soudcem. Je ochoten vás pustit na mou zodpovědnost.
- Vážně? - Jo.
- Ale má dvě podmínky. - Jaký jsou?
První - budeme se spolu scházet každý týden.
- A proč? - Kvůli tomu, na čem budete dělat.
Budem se zabývat...
vyšší kombinatorikou.
Co vy na to?
No, to bude vodvaz.
A druhá podmínka,
že budete chodit k terapeutovi.
A já budu muset o těch sezeních podávat zprávy.
V případě, že ty podmínky nedodržíte, půjdete sedět.
Tak jo, matiku beru, ale k žádnýmu psychologovi nepůjdu.
Pořád lepší, než trávit čas ve vězení.
V tý vaší knize jste vlastně chtěl naznačit, že Mike má
stejné problémy jako Chat, ten burzovní makléř.
Naprosto správně. Jste chytrý, Wille, jen co je pravda.
- Velmi dobře. - Děkuju.
Wille, neptám se na váš způsob života,
ani ho nesoudím,
ale váš duševní potenciál tím trpí.
Takže žádné rošťárny, žádné hlouposti dost výtržností.
Je to tak. Já to vím.
Tak snadno se z toho nevykroutíte. Řekněte mi víc.
- Uvědomuju si, že se někdy chovám divně. - Jak... jak divně?
Chovám se divně, protože se schovávám před lidma.
- Schováváte se? - Ne, ne doslova, já mezi
- Vážně? A kam chodíte? - Třeba do klubů.
To je skvělé, dále. Do jakých klubů?
Fantasy (gay klub)
Fantasy? Skvělé. A co dál?
Víte, ty kluby jsou dobrý, ta hudba vás tam dostane.
Je to jak house music. Je to jak... % Bom, bom, bom %
% Bom-bom-bom Boom, boom, boom, boom %%
- Začnete tancovat. - Boom, boom, boom. Ano.
Je to jak...
Ano.
Je to hodně náročný tajit, že jste gay?
O čem to mluvíte? Co?
Moc nechybělo a před chvílí jste po mně vyjel.
Vyjel? Vy jste...
Opravdu mne to mrzí, ale...
Ale mně to nevadí. Je mi jedno, kam vám ho strkaj.
Proč... proč si myslíte, že mi ho musí někam strkat?
Obtížný theorem je jako symfonie.
Velmi erotický.
Jděte někam jinam. Tohle je na mne moc.
- Pane jo. Děkuji ti, Henry.
- Ah, Henry. Ahoj, Gerry.
Zjistils něco? Tuhle charitativní činnost
- Nemá to... žádný smysl. - Co se stalo?
Za týden jsem v celostátní televizi.
Nemám čas ti to vysvětlovat a už vůbec nemám čas
Je to úplný blázen.
Henry.
Takže, jste ve své posteli, Wille.
Kolik je vám let.
Sedm.
Vidíte něco?
V mém pokoji něco je.
Co je to?
Nějaká... postava. Stojí nade mnou.
Jste v bezpečí, Wille.
Teď... se sklání.
Pořád se sklání?
Začíná mne osahávat...
já... jsem nervózní.
Nemusíte být nervózní, Wille.
Teď začínáme tančit.
Je to nádhera,
protože...
skočíme si dřív, než půjdem spát.
% Létající rakety %
% Odpolední potěšení %
- % Hej, hej, hej, odpolední potěšení % - Panebože.
% Létající rakety Da-da-da-da %
- Nezlobte se, Richi. - Já myslím, že na tohle je
% Hej, hej, odpolední potěšení %% No tak! Jeden taneček.
Vy jste mne vážně zhypnotizoval?
- Sakra, Wille. - Co je? No tak. On odešel,
- Říkal jsem ti, abys s těmito lidmi spolupracoval.
- do mých očí. - Vypadni, Wille.
Já nepotřebuji terapii.
- Tak dost. Vypadni!
- Volal jsem ráno Melu Weintraubovi...
Co chceš dělat?
- O někom bych věděl. - Kdo je to?
Býval to můj, eh... můj spolubydlící na koleji.
Věřit. Důvěra je důležitá nejen v partnerském vztahu,
ale i při terapii.
Proč je nejdůležitější...
v odblokování pacienta?
Maureen, zapomeňte na orální fixaci a dávejte pozor.
- Vinnie. - Um...
Protože, eh...
důvěra je... důvěra je život sám.
Páni. To má hloubku. Díky, Vinnie.
Příště si půjčte poznámky od svého bratra.
Pokud se pacient nebude u vás cítit bezpečný
pak nemá smysl, aby k vám chodil na terapii.
Bez důvěry ve vás ho nikdy nedostanete do postele.
To by měl být cíl každého terapeuta. Dostat všechny do postele.
To je moje heslo.
Ach, výborně, už zase posloucháte. Vítejte všichni zpátky.
- Ahoj, Seane. - Ahoj, Gerry.
Eh, dámy a pánové, máte před sebou velikána
profesora Geralda Lambeaua, držitele Fieldovy medaile za kombinatoriku.
- Ahoj. - Ví někdo, co je to Fieldova medaile?
Je to skutečně velké ocenění. Je to jak získat Nobelovu cenu za matematiku.
Uděluje se jednou za čtyři roky. Je to velká věc.
Významná pocta. Takže, přátele, pro dnešek končím.
Děkuji. Uvidíme se v pondělí. Budeme mluvit o Freudovi.
Proč bal tolik kokainu, že by to zabilo koně. Díky.
- Ahoj. Rád tě vidím.
Já tebe taky.
- Seane, mám pro tebe zajímavou nabídku. - Ano?
Budu muset kvůli tomu na vyšetření moče? Co?
Proč jsi nepřišel na sraz?
Víš, mám... měl jsem moc práce.
- Chyběl jsi nám. - Opravdu?
- Tak jak je to dlouho, co jsme se spolu neviděli?
Ano, promiň.
Byl jsem v Paříži. Na té nesmyslné konferenci.
Dostal jsem od tebe pohled. Byl hezký.
- Pojď sem. - Ten ho dobře skolil, co?
Hele, co se stalo? Ten soudce byl nějakej shovívavej.
Ale mám podmínku a musím dvakrát tejdně na terapii.
To je vtip. Máš štígro. Dělej, Morgane! Ty srabe!
Hej, Bille, nech ho, nebo nestihnem zápas.
- Mám plný rozvrh, mám hodně práce. - Seane, Seane.
Ten kluk je neobyčejný. Takového jsem ještě neviděl.
A co je na něm tak neobyčejného, Gerry?
Slyšel jsi o Ramanujanovi? - Jo, jasně. Ne.
Ten člověk... žil před více než sto lety v Indii.
- Znáš Indy... - Jo, jasně.
Bydlel tam někde v malé chaloupce,
A neměl žádné vzdělání.
- Neměl žádnou vědeckou práci.. - Kávu?
- A vy, pane? - Trochu.
Jednou našel starou učebnici matematiky
a z jednoduchého textu extrapoloval teorie,
které trápily matematiky řadu let.
Ano, řetězové zlomky. Napsalo to s...
- jo, poslal to Hardymu do Cambridge. - Jo, Cambridge, jo.
A Hardy poznal, že je geniální
a pozval ho do Anglie a pak tam spolu léta pracovali,
aby vytvořili jednu z nejúžasnějších matematických teorií.
Takže tenhle Ramanujan...
ta jeho genialita, to bylo něco.
- A ten kluk je jako on.
- Ale je neambiciózní.
Potřebuji někoho, kdo by to s ním uměl.
- Jako mě? - Jo, tebe.
- Proč? - Pocházíte ze stejného prostředí.
- Prostředí? No, jsi ze stejné čtvrti.
- On je ze Southie? - Jo.
Malý génius ze Southie.
- U kolika psychiatrů už jste byli? - U pěti.
- Nech mne hádat. Barry? Henry? Rick? - Ano, ano.
- Seane, prosím tě, zkusíš to s ním?
Prosím tě.
Je to jako při pokru. Nesmíš se nechat prokouknout.
Předpokládám, že četl i tu tvou knihu.
Těžko by na ni narazil.
- Ahoj, Wille. - Ahoj.
To je Sean Maguire. Will Hunting.
Těší mne.
- No tak začneme. - Jo, začneme.
Už se nemůžu dočkat.
- Nechte nás tady. - Počkej venku.
Ty taky, Gerry.
No ovšem.
Začneme.
Vy bydlíte v Southie?
- Máte to tu útulný. - Děkuju.
Tyhle všechny knížky si kupujete
nebo si tu všechnu psychiatrickou literaturu objednáváte ve velkým?
- Čtete rád? - Jo.
- Tyhle knihy znáte? - Nevím.
- Třeba některou z těchto? - Myslím, že ne.
A některou z těch nahoře jste četl?
- Jo, ty znám. - To je dobře. Líbily se vám?
Já vím, že jste je napsal, tak proč si je nepřečtete sám?
Já jsem je číst musel.
- To muselo dlouho trvat. - Jo, to jo.
Dějiny Spojených států amerických. Svazek 1.
Sakra... Měl byste si přečíst
Dějiny Spojených států od Howarda Zinna.
Tak knížka s váma zamává.
Lepší než Chomského "Jak vyrobit souhlas"?
- Myslíte, že je to dobrá kniha? - Jste divní lidi.
Vyhazujete spoustu prachů za tyhle zasraný knihy
- Jsou to blbý knížky. - A které jsou správné, Wille?
- Ty které čtete jedním dechem. - Mně už dech nestačí.
Takže si tu cigaretu strčte do prdele.
- Aspoň něco uděláte pro své zdraví. - Jo, já vím,
- neslučuje se to s jógou. - Vy cvičíte?
- Jo, vy taky? - Jo.
- Na přístrojích? - Ne, s činkami.
- Vážně? S činkama? - Jo, jsem dobrej.
- Jo? - Opravdu.
- Kolik kilo? - 130. Kolik vy?
Malujete?
- Jo. Vy taky? - Hmm.
- A co sochy? - Ne
Máte rád výtvarné umění?
- Hudbu? - Je to pěkná sračka.
Tak mi řekněte, proč si to myslíte.
Je to lineárně-impresionistická směs se špatnou kompozicí.
A je to plagiát Winslowa Homera, až na to, že v loďce je běloch.
To je umění, Monet. Nebyl dobrej.
- O to mi teď nejde. - A o co tedy?
- O ty barvy.
Barvy jsem volil podle návodu.
Podle návodu? To není možný, protože ty barvy mne fascinují.
- Opravdu? - To si pište.
Myslím, že jste krůček od toho, abyste si uřízl ucho.
- Vážně? - Jo...
Mám jet do Francie a přejmenovat se na Vincenta?
- Tonoucí se stébla chytá, co? - Jo.
- To se na vás hodí. - Nechápu.
- Možná vás opravdu zastihla velká bouřka.
Déšť vás bičuje, vlny se valí přes vaši malou loďku.
Zlomí se vám vesla.
Máte strach, zoufale toužíte po přístavu.
Snažíte se zachránit.
Možná proto jste psycholog.
Skvěle. To je ono. Pro dnešek by to stačilo, uvidíme se za týden.
- Možná jste se špatně oženil. - Měl byste si dávat pozor na pusu.
Řekl jsem to jasně?
Jo.
Ale je to tak, ne?
Vzal jste si špatnou ženskou.
Jak to bylo? Utekla vám?
Šoustala jinýho?
Jestli ji urazíš ještě jednou, tak tě zabiju.
Zabiju.
Rozumíš?
Rozumím.
Jo.
Pohov, pánové.
Tak co?
Hele, pochopím, když se s ním už nebudeš chtít vidět.
Ve čtvrtek ve čtyři. Ať je ten kluk tady.
Jo.
Díky.
Moc vám ty brýle sluší. - Moc pěkné.
- Děkuji mockrát.
- Je to, jako bych měla modrý stín. - Nádhera.
V Anglii jsem chodila do moc příjemný školy.
Byla taková moderní, nekonvenční, domácká.
Teď Harvard. Pak možná medicína.
Víš, na co jsem přišla? Až skončím,
můj mozek bude mít cenu čtvrt miliónu dolarů.
To je hrozná představa, co?
Přineste mi koktejl!
Hlavně, že páni rodičové to zaplatí.
Já si to zaplatím, peníze jsem zdědila.
A všechny prachy shrábne Harvard?
Ne, Stanford. Až tu v červnu skončím, stěhuju se.
Takže sis vlastně chtěla jen užít. No a teď námořníkovi zdrhneš.
Nejdříve s tebou zkusím pár anatomickejch experimentů. Jestli chceš.
Jasně, proti tomu nic nemám.
- Hele, chceš vidět kouzlo, Skylar? - Jasně.
Dobře. Karamely...
Tak
- A teď se pozorně dívej. - Moment, potřebuješ kouzelnou hůlku.
Jasně, poklep. Díky. A teď.
Nechám karamely zmizet.
Jsi připravena? Připravena.
Raz, dva, tři.
A jsou fuč.
Ale s králíkem mi to jde líp.
No...
Nemám s randěním zkušenosti.
Tak to je smůla. Myslím pro mě.
Dobře víš, že já vím, žes myslel na to.
- Nemyslel. - Ale ano.
- Nemyslel jsem na to. - Chtěl jsi dostat pusu na dobrou noc.
Neuhodlas. Na dobrou noc jsem chtěl dostat dobrou soulož.
Nevadí, spokojím se i s tou pusou.
- Ještě že jsi takový džentlmen. - Díky.
- Mm, ne vážně jsem chtěl jenom pusu.
No, tak proč to teda nezkusíme?
- Teď hned? - Jo.
Tak pojď.
Mám v puse tvoji zeleninu.
Vy jste to nevzdal?
Pojď se mnou.
Co to má bejt? Dva chlapi na romantickým rande?
To je paráda. Máte rád labutě a to je váš fetiš?
Anebo se jedná o nějakou originální terapii?
- Myslel jsem na to, cos mi řekl minule. O mým obrazu.
Skoro celou noc jsem nemohl spát.
Potom mi to došlo.
Usnul jsem hlubokým spánkem a už jsem na to nemyslel.
- Víš, co mi došlo? - Ne.
Ty jsi dítě. Většinou ani nechápeš, o čem vlastně mluvíš.
- Díky. - Za málo.
Celý život jsi v Bostonu.
Jo.
Když se tě zeptám na umění, uděláš mi přednášku
o každé knize.
Michelangelo? Víš o něm hodně.
Dílo, politické ambice. Vztah k papeži.
Sexuální orientaci a tak dál.
Ale vsadím se, že mi neřekneš, jak to voní v Sixtinské kapli.
Nikdy jsi tam nestál a nedíval se na ten nádherný strop.
Nikdy.
Když se tě zeptám na ženy,
tak mi vyjmenuješ několik svých favoritek.
S některými jsi se možná i vyspal.
Ale nemůžeš mi říci, jaké je to probudit se vedle ženy
a být opravdu šťastný.
Myslíš si, že jsi drsňák.
Když se tě zeptám na válku, ocituješ mi Shakespearea.
"Zas do průlomu, drazí přátelé."
Ale nic o ní nevíš.
Nikdy jsi nedržel kamarádovu hlavu
a nedíval ses do jeho očí, jak tě prosí o pomoc.
Zeptám se na lásku a zarecituješ sonet.
Ale nestalo se ti, že bys pohlédl na ženu, která by tě okamžitě okouzlila.
Že bys poznal nějakou, která mrkne a jsi z ní hotovej.
A ty bys věděl, že Bůh ji stvořil kvůli tobě.
Že ji stvořil, aby tě zachránil.
Nevíš, jaké je být jejím andělem.
Dát ji navždy lásku.
A všechno protrpět. I rakovinu.
A nevíš, co to je, bydlet v nemocničním pokoji
dva měsíce, držet ji za ruku,
protože doktoři ti vidí na očích,
že návštěvní hodiny pro tebe neplatí.
Nevíš, co je to ztráta,
protože tu poznáš jen, když máš někoho radši než sám sebe.
Pochybuji, že bys měl odvahu tolik milovat.
Bohužel, ty nejsi chytrý a sebevědomý chlap.
Jsi namyšlený, k smrti vyděšený fracek.
Ano, jsi génius. To je pravda.
Málokdo z lidí ti dokáže porozumět.
Ale ty si myslíš, že víš o mně všechno, protože jsi viděl můj obraz.
A hned rozebereš celý můj život.
Že jsi sirotek...?
Ty si myslíš, že bych poznal tvůj život,
jak se cítíš, jaký jsi,
kdybych si přečetl Olivera Twista?
Je ten román o tobě?
Takže... na tvoje moudrosti kašlu, protože...
Nedozvím se o tobě nic víc,
než co se dočtu v kdejaké pitomé knize.
Ledaže bys mluvil o sobě.
Co jsi zač?
To mne zajímá. To beru.
Ale to by se ti nelíbilo, co?
Asi bys neměl o čem mluvit.
Čekám na tvůj tah.
Ano? Haló?
Haló?
To jste zase vy, profesore Valenti?
Kretén.
- Oh, sakra. - Proboha, komu teď musíš volat?
- Nikomu, Zapomněl jsem číslo. - Jseš debil?
Běžíš tam v tom dešti a zapomeneš si číslo?
Chtěl jsem tvou mámu na sex po telefonu, ale došly mi drobný.
Proč nenecháš mou mámu? Já zrovna nechal tu tvoji.
To je teda legrace, Morgane.
Tady máš odměnu.
- Neprovokuj mě. Dej si pozor. - Jasně, Morgane.
- Dej si pozor. - Jasně.
Nehraj si se mnou.
Nekuř tady.
Jak to, že nemluvil? Byli jste tam hodinu.
Počítal, kolik vteřin zbývá do konce.
- Bylo to působivé. - Proč to dělá?
Aby mi dal najevo, že se se mnou nemusí bavit.
Takže dva kamarádi ze stejné čtvrti se snaží o bobříka mlčení?
Jo, ale já nesmím promluvit první.
Znám tvoji teorii, ale ten chlapec přišel na jednoduchý geometrický obrázek.
- To se nedá použít. - Podívej, spojil ty dva vrcholy.
To umím spočítat.
- Jde o přerovnání členů, Alexandře. - Ale Gerry...
Jestli to celé uděláme takhle, tak...
Hele, podívejte se na toto.
Napsal jsem to. Takhle je to jednodušší.
Občas mívá štěstí.
Stejně jsi skvělý.
Jednou jsem letěl letadlem.
A tak si tam tak sedím
a kapitán začal hlásit:
"Letíme ve výšce tolik a tolik metrů", pak domluvil,
ale zapomněl vypnout mikrofon.
Otočí se k druhýmu pilotovi a říká:
"Tak, teď bych ho potřeboval vykouřit a pak bych si dal kafe."
Letuška se vyřítí ze zadní části letadla,
aby jim řekla, že mikrofon je zapnutej
A chlápek vzadu na ni zavolá: "Nezapomeňte kafe!."
Kam jsi to letěl?
Nikam. To je fór, ale v první osobě to vyzní líp.
To je pravda.
Vyspal jsem se s holkou.
Vážně? Blahopřeju.
- Fantazie. - Opravdu?
Jo, stalo se to před tejdnem.
- A co dál? - Co jako?
- Kdy ji uvidíš? - To nevím.
- Proč ne? - Třeba nechci.
- Ty jsi ale blbec. - Vím, co dělám.
- Jo? - Jo, o mě nemusíte mít obavy.
Jo, ale ta holka je parádní,
je chytrá, pěkná, je jiná než většina ostatních.
- Tak jí zavolej, Romeo. - Abych zjistil, že není chytrá,
ale vlastně nudná?
Ta holka mi připadá teď dokonalá. Přece si nezkazím dojem.
Možna ty ji teď připadáš dokonalý. Možná nechceš, aby si
S takovouhle superfilozofií, Wille,
můžeš projít celým životem, aniž bys někoho poznal doopravdy.
Moje žena z nervozity prděla.
Měla plno nádherných chybiček.
Jo, vždycky prděla ze spaní.
Promiň, že ti to vykládám.
Jednou v noci probudila dokonce i psa.
Probrala se a "To ty?"
"Jistě miláčku, spi."
- Probudila sebe? - Jo.
Ach, tak to vidíš, je dva roky po smrti a já si pamatuju jen tohle.
Jsou to báječné věci tyhle maličkosti.
Po tom se mi stýská nejvíc.
Vady na kráse, o kterých jsem věděl jen já.
Proto jsem ji měl rád.
Ona na tom byla podobně. Znala všechny moje drobné neřesti.
Lidé tomu říkají "nedostatky".
Ale právě tohle je na tom nejlepší.
A proto si musíme vybrat, koho pustíme do svého světa.
I ty máš svoje chyby.
A něco ti prozradím.
Ta tvoje holka taky není dokonalá.
Hlavní je, jestli se dokonale hodíte k sobě.
O to tu jde. Pak může vztah fungovat.
I když víš tohle všechno,
jediný způsob je vyzkoušet si to.
Takový dědek jako já ti to neřekne.
A i kdybych to věděl, neřekl bych ti to.
A proč ne?
Řekl jste mi všechno ostatní...
Nakecáte toho víc než všichni ostatní terapeuti.
Já to učím, ale neříkám, že tomu rozumím.
Jo?
Nechcete se znova oženit?
Moje žena umřela.
- Proto říkám: "Znovu oženit?". - Je mrtvá.
Jo, s takhle skvělou filozofii, Seane,
můžete projít celým svým životem,
aniž byste poznal někoho doopravdy.
Už je pět.
- Nezavírej. - Jo.
Díky.
% Jsem s tebou šťastný %
% Vím že tě budu milovat %
% Jé, jé, jé Znáš ho %
% Ach, ty moje, udělala jsi ze mě- %%
Sedmé g moll. Nejsmutnější ze všech tonů.
- Ahoj. - Ahoj...
- Co je s tebou? - Promiň, měl jsem hrozně moc práce.
- Ale, hm... Mmm, já taky.
No, já... já jsem čekala, že zavoláš.
Jo, ehm...
- Minule se mi to líbilo. - Mně se to taky líbilo,
ale pak jsem...
Promiň, že jsem se neozval.
Ne, to je dobrý.
Jo, ehm..., tak jsem
se chtěl zeptat, jestli
bych tě nemohl zase někam pozvat.
- To nejde. - Dobře.
Ne, nemyslela jsem to tak, že by to nešlo nikdy.
Nejde to jen dneska.
Musím analyzovat protonový spectrum ibogaminu.
Zní to velmi zajímavě, ale ve skutečnosti je to nuda.
- Aha, jo... - Ale můžeme jít někdy jindy.
- Třeba zítra? - Tak jo.
- Dobře. - Dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
Co tady děláš?
Nemohl jsem to vydržet.
Kdes to sakra vzal?
Vyspal jsem se s tvojí spolužačkou.
Doufám, že to aspoň byla nějaká pořádná obluda.
- Pojď, jdeme se bavit. - Ne, musím se to naučit.
Tu zkoušku přece neděláš zítra, ne?
- Ne. - Tak pojď.
To snad ne! Můj pes už vede!
Do toho Misty!
Do toho! Uteč jim! Dívej na to! Dělej!
Podívej, tam běží. Misty, utíkej! Dělej.
- Vyhráli jsme. - On to vyhrál.
Tady jsi vyrůstal?
Kousek odsuď. V jižním Bostonu.
Ten jim to ale nandal.
Tak vidíš, že se ti tu líbilo.
Co tvoje dětství?
Docela normální dětství. Nic zvláštního.
A máš sourozence?
- Ani se neptej. - Tak kolik?
- Mnoho, jsem irskej katolík. - Jasně.
- Kolik? - Stejně mi to nebudeš věřit.
- Proč? No tak. Co? Pět? - Ne.
Sedm? Osm? Ne?
- Mám dvanáct bratrů. To ne!
Přísahám, že jsem třináctej.
Řekni mi jejich jména.
Myslíš, že si je nepamatuju?
Jak se jmenujou?
Marky, Ricky, Danny, Terry, Mikey, Davey, Timmy, Tommy,
Ještě jednou.
Marky, Ricky, Danny, Terry, Mikey, Davey, Timmy, Tommy,
A Willy.
- Willy? - Jo.
- Will. - Páni.
- Vídáte se všichni? - Jo, všichni bydlí v Southie.
- Teď zrovna žiji s třema z nich. - Vážně?
- Jo. - Chtěla bych je poznat.
Jo, tak jo.
Včera jsem četl vaši knížku.
Tos byl ty?
Pořád pracujete s veteránama?
Ne, už ne.
- Proč ne? - Přestal jsem, když onemocněla žena.
Napadá vás někdy, jakej by byl váš život, kdybyste ji nepoznal?
Jako jestli by mi bez ní nebylo líp?
- Ne, ne, ne, takhle jsem to nemyslel. - Ne.
- Nemyslel jsem to tak. - To je důležitá otázka.
Ve špatných časech si vždycky připomeneš to hezké,
čeho sis dřív nevšiml.
A nelitujete toho?
Protože se teď trápím?
Něčeho lituju, ale nelituju žádného dne s ní.
A kdy jste poznal, že právě ona je ta pravá?
21. října 1975
Tak přesně si to pamatujete?
Hrál se totiž šestý zápas Světové série. Nejlepší zápas Red Sox.
- Jo jasně. - S přáteli jsme spali celou noc na chodníku,
- A dostali? - Jo. V den zápasu jsme seděli v baru,
čekali, až to začne, a najednou vstoupila ona.
Byl to strhující zápas. Osmička Carbo nadhazuje,
v půli to bylo 6-6. No a v druhé
polovině dvanácté směny přichází Fisk.
Zaujme svůj zvláštní postoj.
- Jo, jo! - A pak, to je odpal!
Vysoký krásný odpal podél levé lajny.
35 tisíc lidí stojí na nohách a povzbuzuje míček
a Fisk běží, gestikuluje na míček jako blázen a volá:.
- Jo, já jsem to viděl - "Přeleť, přeleť!"
- Jo. - "Přeleť!"
A míček zasáhne pomezní stožár
Fisk se může zbláznit a sním celý stadión.
Fanoušci berou hřiště útokem, ale Fisk je odstrkuje.
"Uhněte! Uhněte!"
Do prdele, nemůžu uvěřit, že jste měl lístek na ten zápas.
- Šel jste taky na hřiště? - Ne, jak bych mohl, když jsem tam nebyl.
- Cože? - Byl jsem v baru a popíjel s budoucí ženou.
Prošvih jste Fiskův homerun? Radši jste chlastal s ženskou,
To nepochopíš, musel bys vidět, jak byla skvělá.
- Na to bych se... - Ach, co ty víš, celý bar jí ležel u nohou.
- I kdyby tam přišla Helena Trojská... - Jó, Helena Trojská!
Byl to šestý zápas! Do prdele, co ti vaši kamarádi?
- To vás klidně nechali v baru? - Samozřejmě.
- A jak jste jim to vysvětlil? - Dal jsem jim svůj lístek
a řekl: "Jděte sami, teď se musím věnovat dámě."
- "Musím se věnovat dámě." - Jo!
Tohle jste jim řekl? A co vám na to řekli oni?
No jo, viděli, že to myslím vážně.
- To byl vtip. - Ne, to nebyl vtip.
Vyprávím ti o holce, kterou jsem před 20 lety viděl v baru
a nikdy jsem nelitoval, že jsem se s ní nedal do řeči.
Nelituji těch 18 let, co jsem byl s Nancy ženat.
Nelituji těch šesti let, kdy jsem musel opustit svou práci.
Ani těch dvou let, kdy už byla těžce nemocná.
Vedle toho je mi nějaký zápas...
ukradený.
Páni.
Ani tenkrát vás to nemrzelo?
Nevěděl jsem, že to odpálí.
Na hřišti jsem dost užitečná,
protože jsem vysoká.
- Nejsi tak velká. - Ale jo.
Zahraju si v NBA?
Samozřejmě že ano.
Proč jsme pořád jen tady?
Je to tu hezčí než u mne.
Nikdy jsem u tebe nebyla.
Já vím.
A kdy mi představíš ty svoje sourozence?
Zas tak často tady nebejvaj.
No tak zajedeme do jižního Bostonu.
Je to daleko.
Schováváš mne před nima nebo naopak?
- Dobře, pojedeme. - Kdy?
Nevím. Třeba příští tejden.
A co kdybych ti řekla, že s tebou nebudu spát,
Tak jo, v půl patý budou určitě vzhůru.
Panebože, vy chlapi jste hrozní.
Když výjimečně nemyslíš pérem, chováš se jako jeho otrok.
Jasně. Jménem mého péra se ptám: "Dáš mi na dluh?"
Nevím, zeptám se. "Vaše šance nejsou velké"
- Co je? - Ahoj, Chuckie, to nic, klidně spi dál.
Nejsou velké? Taky ti to řeklo, že budeš hrát v NBA.
To si piš. Už teď si zařiď permanentku.
A protože jsem vysoká a ráda nosím šortky...
Koš, koš. Vyjde to.
- Nejsi vysoká. - Ale jsem.
Ale jsem. Pro tříbodový koše.
Já jsem stvořenej pro homerun.
Neměli bychom si oblíbit stejnej sport?
Trpaslík strčí svý péro opici do zadku.
Morgan tam přijde: "Hlavně klid, nenechte se rušit!"
Nechápu, proč sem vodíš Skylar, když jsme zrovna všichni zlinkovaný.
Vím, je to rarita, vidět nás pít.
Když začne pít strejda Marty, tak je v lihu aspoň půl roku.
Povídal jsem vám, co se mu stalo, když jel opilej autem
- Říkal jsem to? - O Martym? Jo.
Nechte mne říci, co se stalo mýmu strejdovi Martymu, ať se pobavíte.
Pořád říká historky. Vždycky, když sem přijdeme, má nějakou novou.
Už jsme ji slyšeli, ale nevadí, povídej.
Přestaň. Tak jo, když ji chcete slyšet.
Strejda Marty jede domů ožralej.
Je totálně na sračky. Prostě je ožralej jak Dán.
Místní polda ho zastaví, takže strejda má běžný průser.
Vytáhne ho z auta, aby se prošel po čáře.
Strejda vyleze, poblije poldu, takže ten hned ví, že strejda je sťatej.
Takže polda mu chce dát želízka a odvézt do lochu.
Najednou se padesát metrů od nich ozve rána. Bum!
- Polda se hrozně vyděsí. Otočí se. - Výstřel?
Ne, to... ty jsi to už slyšel.
Hele, Morgane, přestaň. Přestaň.
Někdo jinej to napálil do stromu. Zkrátka bouračka.
Takže...
- Jak mohl slyšet... - Zmlkni.!
- ... to auto, když... - Chceš přes hubu? Sklapni sakra!
Už to znáš.
Polda povídá strejdovi: "Ani hnout!"
A běží se podívat dozadu, co se tam stalo.
No a když můj strejda leží několik minut ve vlastních zvratkách,
najednou si řekne, co tady vlastně dělá.
Vstane, nasedne do auta a odjede domů.
No a druhej den ráno, když strejda konečně usne,
někdo klepe na dvoře.
Sejde dolů a otevře: "Co to má znamenat?"
Stojí tam ten včerejší polda.
"Co to má znamenat?
Vy to víte, včera v noci jsem vás kontroloval a vy jste ujel."
On na to: "Nikdy jsem vás neviděl.
Celou noc jsem doma s dětma a vůbec nevím, co jste zač."
On na to: "Vy víte, kdo já jsem. Pojďme do garáže."
Strýc na to: "Cože?" "Slyšel jste mne, jdeme do garáže."
"No tak jo, jasně." Vezme ho do garáže, otevře dveře a tam...
... stojí to auto policajta.
Byl tak kurevsky...
byl tak kurevsky ožralej, že odjel domů jiným autem.
A nejlepší na tom je, že ten policajt
byl z toho tak vyvalenej, že nic neudělal.
Celou noc jezdil ve strejdově Chevroletu a hledal jeho dům.
Dobře, Chucku, ale kde je kurva pointa?
- Strejda mu ujel. To je pointa.
- Hele, jen se chci zeptat... - No tak, přestaň.
- Jen si chci něco ujasnit. - Chceš ho naštvat.
- Nedává to žádný smysl. - Dává to smysl.
Když něco nechápu, chci se zeptat.
Hele, schválně, jestli pochopíš, co řeknu teď.
V posteli leží staří manželé - Mary a Paddie.
Probudí se ráno v den jejich 50. výročí.
Mary se podívá na Paddiho
a povídá: "Oh, Paddie,
ty jsi tak krásnej. Miluji tě.
Dám ti dárek.
Cokoliv si bude tvé srdce přát, udělám.
Co bys rád.
Paddie na to: "Oh, Mary. To je sladké."
Za padesát let je jedna věc
kterou bych chtěl. Rád bych, abys mi ho vykouřila.
To bych fakt rád." Mary: "Tak jo."
Vyndá zuby z pusy, dá je do skleničky a vykouří ho.
Paddie říká: "Jo, to je to, co mi scházelo.
To bylo to nejhezčí, co jsi kdy udělala.
Paráda, Mary! Miluji tě.
A je něco, co bych mohl pro tebe udělat já?"
Mary se na něj podívá a povídá: "Dej mi pusu."
- Oh! - Oh, můj bože!
- To je prasárna. - Ne, není. Slyšel jsem horší.
- Nech toho! - Tak jo, uvidíme se.
Jo. Uklidni se, Billy.
Tak, Skylar, díky, žes přišla.
Změnil jsem názor na intouše.
Raději nedělej ukvapený závěry, všichni nejsou jak já.
O tom nepochybuju. Rád jsem tě poznal.
Klid, v pohodě.
- No tak, brácho. - Neboj se.
- Ještě nás povezeš. - Co si o mně myslíš?
- No tak, Chucku. - Jdeš pěšky, vole. Auto si bere Will...
Tak díky, máš to u mě.
Nechápu z čeho máš takovou radost.
- Nejdříve mě přece odvezete domů. - Je to velká zajížďka.
Jo, jasně. Já vím, že dnes nespíš v tom svým paláci,
ale nemusíš se hned vytahovat.
Moment, říkal jsi, že půjdeme k tobě.
- Ne, dneska ne. - Ne, dneska ne, ani někdy jindy.
Jakmile to jeho doupě uvidíš, zbavíš se ho jako zlozvyku.
Chci poznat tvé bratry.
Až někdy jindy.
Tak jo.
Dej mi klíčky.
Letuška to slyší a utíká do kabiny.
Volám: "Nezapomeň kafe!"
Blbost. Zase kecáš.
Ježíš, Marty, to je fór.
- Znám někoho, komu se to stalo, Marty. - Fór.
- Gerry. - Ahoj.
- Našel jsi to v pohodě? - Bez problémů.
Timmy, to je Gerry. Chodili jsme spolu na vysokou.
Jak se máte? Rád vás poznávám.
- Těší mne. - Dáš si pivo?
Um, jen Perrier.
To je francouzská minerálka.
- Aha, minerálka. - A taky dva sendviče.
- Jasně. - Napiš mi to.
Chystáš se to někdy zaplatit?
Vidíš ten los? Ten to jistí.
- Kolik vyhraješ? - Dvanáct miliónů.
- To ti nebude stačit. - Můžeš si za to nechat změnit pohlaví.
- Oříšky? - Ne, díky.
Takže, chtěl jsi mluvit o Willovi.
- Jde to dobře, ne? - Celkem jo.
Mluvil jsi s ním o jeho budoucnosti?
Ne, ještě ne. Zatím mluvíme o minulosti.
Bylo by na čase. Pořád mi někdo volá s nabídkami pro něj.
- Jaké? - Špičková matematika.
Místo, kde člověk jako Will, má volnou ruku.
Skvělé, že má nabídky, ale myslím, že na to ještě nemá.
Mám dojem, že to nechápeš, Seane.
- Co nechápu? - Tady je to, pánové.
- Díky, Time. - Jo, díky.
Tady jsou ubrousky.
Time, můžete nám pomoci.
Chceme se vsadit.
Ah.
Slyšel jste někdy o Jonasu Salkovi? - Jasně. Léčil obrnu.
- Slyšel jste o Albertu Einsteinovi? - No tak...
A co Gerald Lambeau? Slyšel jste o něm?
- Ne. - Děkuji, Time.
- Kdo vyhrál? - Já.
Tady nejde o mě, Seane.
Jsem nula ve srovnání s tím klukem.
Slyšel jsi někdy o Geraldu Lembeauovi?
V roce 1905 se proslavily stovky předních vědců svými pracemi o vesmíru.
Ale až téměř neznámý 26letý úředník,
který se zajímal o fyziku, změnil svět.
Ale co kdyby to Einstein vzdal,
jen aby se každou noc mohl opíjet s kamarády.
Neznamenal by nic.
Tim by o něm nikdy neslyšel.
- Trochu přeháníš. - Ne, Seane.
Ten kluk má nadání.
Sice nemá cíl, ale my mu ho najdeme.
Gerry, v 60. letech absolvoval jeden mladík univerzitu v Michiganu.
Obhájil geniální práci do matematiky.
Téma: omezené harmonické funkce.
Odešel do Berkeley dělat asistenta, byl velmi schopný.
Ale pak odjel do Montany likvidovat konkurenci.
- Jo, a kdo to byl? - Ted Kaczynski.
Toho neznám.
- Hej, Timmy! - Co je?
- Kdo je Ted Kaczynski? - Unabomber.
To je přesně, co mám na mysli.
Musíme Willa usměrnit.
Má světu co dát a my mu pomůžeme.
Usměrnění je jedna věc. Manipulace druhá.
- Seane... - Dokud mu nenajdeme...
nesedím doma a nekroutím si kníry každý den a nepřemýšlím,
jak ho zlikvidovat.
Zabývám se špičkovou matematikou od 18 let,
a trvalo mi 20 let, než jsem získal Fieldovu medaili.
Možná, že mu jde o něco jiného.
Život je víc, než blbá Fieldova medaile.
Je to příliš důležité, Seane, zapomeň na osobní rivalitu.
Počkej, mluvme o Willovi.
Proč mu nechceš dát čas, aby se sám rozhodnul.
To je perfektní teorie, Seane. Často se ti osvědčila?
Jo, často, ty arogantní šmejde!
Tak promiň. Promiň, že jsem přišel.
Přišel jsem ze slušnosti. Chtěl jsem, abys byl v obraze.
Jo, pěkně děkuju.
Zrovna teď má pohovor s Willem firma McNeil.
Víte, Wille, teď nevím, jestli vám dobře rozumím.
Nabídli jsme vám přece místo.
Nikdo ale nepracuje bez zálohy.
Jestli někoho takovýho znáte, tak teda všechna čest.
Ale ten někdo vás bude těžko zastupovat tak dobře jako já.
Wille, nabízíme vám 84.000 dolarů ročně.
Zálohu! Zálohu.
Máme vám dát peníze na ruku?
Ho ho, já to neřekl.
Nicméně, vaše pozice
by se podstatně zlepšila, kdybych
hned teď měl v zadní kapse 200 dolarů.
No, já tolik nemám... Larry?
- Mám 73 dolarů. - Přijmete šek?
Nechtě mne něco říci. Jste podezřelí.
Jo, vy. Nevím, jakou máte reputaci ve městě,
ale po tom, co jste tu dnes předvedli,
si na vás dám určitě pozor.
No, co se týče té naší věci,
promluvte si s mým právníkem.
Zatím se mějte.
Než k vám nastoupím, máte tu co vylepšit.
- Jak to jde? - Dobře.
Jo.
Dobře.
- Chceš pomoci? - Ne!
No tak, půjč mi to, ať můžeme jít na basseball.
Ne.
Je důležité, abych se to naučila.
- Je to pro mne důležitý, jo? - Tak jo.
- Takže tady skejsneme celej den. - Jo, proč ne?
- Hele, ty děde vševěde,
vidím, že bys mi to chtěl natřít za každou cenu.
- Mám otázku. - Jakou.
Máš fotografickou paměť?
Nevím. Prostě si to pamatuji. Tak jako ty si zapamatuješ svý telefonní číslo.
Jo...
- Studuješ organickou chemii? - Tak trochu.
- Jen tak ze srandy? - Jo, z hecu.
Cha, to je teda zábava studovat organickou chemii.
Jsi blázen?
Ty ses úplně zcvoknul.
Nikdo nestuduje jen pro zábavu. Zvláště ne kluk jako ty.
- Jako já? - Jo.
Jsi člověk, který dělí svůj čas mezi bassebal a chlastání.
Neřekla bych, že potřebuješ chemii.
Víš, na Harvardu je mnoho chytrých lidí,
ale i ti se to musí učit, protože je to hrozně těžký.
A ty... jde ti to tak snadno, je to záhada.
Nechápu, jak funguje tvůj mozek.
- Hraješ na klavír? - Na tom teď nezáleží.
Ne, chci ti to vysvětlit. Hraješ na klavír?
- Jo, někdy. - Když se podíváš na klavír,
- Vidím "Etudy" - Dobře, tak Beethoven, jo?
Podíval se na klavír a hned věděl, co a jak. Co má hrát.
- To jako hraješ na klavír? - Ne, to ne.
Když se podívám na klavír, vidím jen klávesy, tři pedály
Ale Beethoven, Mozart... Viděli klavír a uměli hrát.
Nenamaluju ti obrázek, neumím dobře basseball,
- neumím hrát na piáno. - Ale můj úkol z chemie zfoukneš za hodinu.
Jo, to zvládnu lehce, ale proč, to nedokážu vysvětlit.
Sám tomu nerozumím.
- Pojď sem, něco ti řeknu. - Co?
- Chci ti něco říci. - No...
Víš...
- To není fér. - Co není fér?
Jsem tady čtyři roky
a potkala jsem tě až teď.
Potkala.
- Jsi vzhůru? - Ne.
Ale jsi.
Co je?
Pojeď se mnou do Kalifornie.
- Určitě to chceš? - Ano.
Jak jsi na to přišla?
Já nevím, ale chci to.
Ale proč to chceš?
Protože to tak cítím.
- Protože to je vážná věc. - Já vím.
Za týden budeme v Kalifornii
a ty zjistíš, že ti na mně něco vadí.
A pak budeš litovat, žes to řekla.
že sis to nerozmyslela,
a já budu trčet v Kalifornii s holkou, která se mnou nechce bejt,
- a lituje, že to už nemůže vzít zpátky. - A proč? Proč to říkáš?
Já to nechci brát zpátky. Já jen chci, abys jel do Kalifornie se mnou.
Nemůžu jet s tebou do Kalifornie...
Proč ne?
No, za prvý nemůžu odjet, protože tady mám práci,
a za druhý žiju tady.
Hele, jestli mě nemáš rád, tak mi to řekni.
Nic takovýho neříkám.
Tak proč? Proč nechceš odjet? Z čeho máš takový strach?
Já že mám strach?
No, vypadá to tak.
Žiješ si v tom to malým bezpečným světě, kde tě nikdo neotravuje.
Nevykládej mi o mým světě. Nevykládej mi o mým světě.
Chceš si jen užít s jedním klukem z chudý čtvrti,
pak si odjedeš na Stanford, vdáš se za nějakýho bohatýho ksindla,
kterýho ti rodiče schválej
a budeš vyprávět zazobanejm paničkám,
jak sis tady jednou užívala.
Proč to říkáš? Proč jsi tak posedlej těma penězma?
Můj táta zemřel, když mi bylo 13 a ty peníze jsem zdědila.
Dodneška si říkám, že se jich ráda vzdám.
Hned bych se jich vzdala za jeden jedinej den s ním.
Ale nedá se nic dělat, je to můj život
Tak mi svoje mindráky nepodsouvej.
Já mám mindráky? Do prdele jaký já mam mindráky?
Tak proč se bojíš, že tě přestanu mít ráda?
A víš co? Taky se bojím.
Ale mám se chovat jako cvok? Mám tě snad taky oblbovat?
- Tak já tě oblbuju? - Tak co těch tvých 12 bratrů?
No jo...
Ne, nikam nepůjdeš. Zůstaneš tady.
Co ode mne čekáš? Že nemám 12 bratrů?
- Tohle slyšet nechceš, že? - Nevěděla jsem to.
Nechceš slyšet, že když jsem byl malej kluk, že si o mě típali cigára.
- To jsem nevěděla. - Tohle není jizva po operaci.
To je bodná rána. To tě přece nemůže zajímat, Skylar!
- Chci to vědět. - Neříkej mi, že to chceš slyšet.
- Chci ti pomoct. - Pomoct? Na to ti seru.
Mám snad kurva na zádech "Zachraňte mě"?
- Ne. - Jsem snad na tom tak špatně?
- Ne, chci být jen s tebou. - Nech si ty kecy.
- Miluji tě. - Na ty kecy se vyser, nech si ty kecy!
Miluji tě.
Tak mi řekni na rovinu, že už mě nemiluješ.
Protože když to řekneš,
nebudu ti už volat
a zmizím z tvýho života.
Nemám tě rád.
Většina lidí ani neví, co je v nich.
Když cítí z okolí nedůvěru,
připustí, že jsou hloupí.
Doufám, že si uvědomuješ, co pro tebe dělá...
protože vidím,jak moc chce s tebou pracovat.
Ne soupeřit.
Ahoj, Wille.
Tome, uděláš nám kafe?
Jasně.
Tak sem s tím.
Dobře. To je správně.
Vidím, že jsi použil Maclaurina.
Nevím, jak se tomu říká.
Tohle přece nejde.
To bys všechny zahanbil.
- Uvažoval jsi... - Jsem si jist, že je to dobře.
Hele, nemohli bychom se scházet u Seana?
Protože takhle se musím ulívat z práce a nebaví mě dojíždění.
- Jo. Uvažoval jsi o možnosti... - Je to správně.
Správně. Vem si to domů.
Jak to proběhlo u McNeila?
Nešel jsem tam. Měl jsem rande.
Tak jsem tam poslal zástupce.
Ve svém volnu si můžeš dělat, co chceš, Wille.
Ale když ti domluvím schůzku
a ty se tam neukážeš, uvědomuješ si, jak potom vypadám?
- Tak už mi nic nesjednávej. - Dobře.
Jak si přeješ.
Zaměstnám tě sám, jen jsem chtěl zjistit, jaké jsou možnosti.
A co když nechci strávit život tím, že ti budu vysvětlovat řešení.
Mohl bys dát najevo trochu vděčnosti.
Trochu vděčnosti? Uvědomuješ si, jak je to lehký?
Uvědomuješ si, že tohle není pro mě žádnej úkol?
A mrzí mě, že to nedokážeš,
protože bych tu nemusel sedět a dívat se, jak se s tím babráš.
Aspoň bys měl více času na vysedávání v barech, že jo?
Jo, ale tohle je úplná ztráta času.
Máš pravdu, Wille.
Na tohle nestačím, ale ty ano.
A je jen pár lidí na světě,
kteří jsou schopni si uvědomit rozdíl mezi námi dvěma.
- A já jsem jeden z nich. - Promiň.
Ty taky.
Přál bych si, abych tě nikdy nepotkal,
mohl bych v noci spát
a nemusel bych žít s myšlenkou, že jsou na světě lidé jako ty.
A netrápilo by mě, že tak mrháš se svým talentem.
Billy, přestaň. Slyšíš?
Morgane!
Jestli zase čumíš na porno v mámině ložnici, tak ti rozbiju držku.
Vo co de?
Morgane, ty vole, proč si ho nehoníš u sebe doma?
Nemám doma video.
Ke všemu s mojí rukavicí.
Ale já to s ní nedělal.
Hrál jsem s ní za žáky.
Co ti vadí?
Jsi vůbec normální?
Co tě vzrušuje na rukavici?
Jenom jsem se s ní utřel.
Příště si ho nehoň v mámině ložnici.
- Je tady snad jiný video? - To je strašný.
Proč má o mě Národní bezpečnostní agentura zájem?
Pracoval byste ve špičkovém výzkumu.
Dostal byste se k technice, kterou nikde jinde neuvidíte,
protože podléhá utajení.
Teorie superstrun, teorie chaosu, složité algoritmy...
Kódování.
I to je jeden z aspektů.
No tak, já vím, že to děláte.
Z 80 % výzvědný aktivity.
Vždyť jste sedm krát větší než CIA.
Nechceme se chlubit, Wille, ale máte pravdu.
Takže podle mě otázka nestojí:
"Proč vlastně o vás máme zájem?"
Naopak: "Proč vy ne?"
Proč bych tady neměl dělat?
To je těžký, ale zkusím to.
Řekněme, že pro vás dělám a dostanu na stůl kód.
Kterej nikdo nerozluští.
Možná to zkusím a možná ho rozšifruju.
Jsem šťastný, že jsem odvedl dobrou práci,
ale ten kód byl třeba nějaká pozice povstalecké armády v Severní Africe
Když budou mít pozici, vybombardují vesnici, kde se rebelové skrejvaj.
Patnácet lidí, které jsem nikdy neviděl, tam zařve.
Potom politici řeknou: "Pošleme tam mariňáky, aby zabezpečili oblast.",
protože je jim to fuk.
Jejich syny tam nezastřelej,
protože jako jejich papínkové si odkroutěj vojnu někde v závětří
Jenom nějakej kluk ze Southie schytá šrapnel do prdele.
Vrátí se domů a zjistí, že fabriku, kde dělal,
přesunuli do země, odkud se právě vrátil
a chlap,který do něj vstřelil šrapnel, má jeho práci
protože dělá za 15 centů denně.
Mezitím mu dojde, že tam byl jen proto, aby tam vláda
dosadila někoho, kdo nám bude dávat za slušnou cenu naftu.
Ropný společnosti využijí těchto nepokojů, aby vyhnali cenu ropy nahoru.
Ten kluk ze Southie si jistě nepolepší.
Ty společnosti si dají na čas, aby sem dovezly
víc nafty. Možná si najmou kapitána alkoholika,
který rád pije Martini a jezdí slalom mezi ledovcema.
Až to do jednoho napálí a ropa
zničí všechen život v severním Atlantiku.
A kluk ze Southie je bez práce, nemůže si dovolit auto,
a tak chodí na pohovory pěšky
ačkoliv má od toho šrapnelu v prdeli chronický hemeroidy.
A má hlad, když si chce něco dát,
mají jen nějakou specialitu:
Tresku ze severního Atlantiku á la Shell.
Co z toho plyne? Na to se můžu vykašlat.
Zatím můžu jít a zastřelit toho kluka ze Southie.
vzít mu práci, dát ji jeho úhlavnímu nepříteli,
zvýšit cenu ropy, vybombardovat vesnici
a dát se k národní gardě.
A stát se prezidentem.
- Necítíš se osamělý? - Co?
Máš oporu?
Co jestli mám? Definujte to.
Někdo, kdo tě aktivizuje.
- Jo, Chuckie. - Ne, Chuckie je jako člen rodiny,
Myslím někoho, kdo ti otevírá nové obzory, inspiruje tě.
- Jasně, mám... - Koho?
- Je jich víc. - Tak je jmenuj.
Shakespeare, Nietzsche, Frost, O'Connorová, Kant, Pope, Locke-
To je skvělé. Všichni jsou mrtví.
- Pro mě jsou živí. - Jo, ale moc si s nimi nepokecáš.
Nemůžeš jim nic dát, Wille.
- To je pravda, jedině, že bych jim nabídl živou vodu.
Nebudeš mít nikdy pořádný vztah,
jestli se budeš pořád bát udělat první krok,
protože vidíš samé překážky na deset mil před sebou.
- Jste na profesorově straně? - Neutíkej od tématu.
Já to místo nechtěl.
O to nejde. Klidně si dělej pro vládu,
ale dělej, co tě zajímá. Nic ti v tom nebrání.
Na čem ti záleží. Co chceš?
Někteří chlapi dělají celý život zedníka
aby jejich děti měli možnosti a šance, jaké máš ty.
- Já o to nestál. - Ne,
ty ses s tím narodil, tak se z toho nevyvlíkej a neříkej,
- Jak to myslíte? A vůbec, co máte proti zedníkům?
Na tom není nic špatnýho, když někdo staví dům.
Jo, můj táta byl zedník.
Dřel se proto, abych mohl studovat.
Jasně, je to poctivý řemeslo.
Jako když někomu spravím auto,
tak se druhej den dostane do práce. To není málo.
Jasně, to ano, Wille. Na to můžeš být pyšný.
Stejně jako když vstáváš ráno
a ujíždíš uklízet, aby studenti měli čistou podlahu.
- A vysypaný koš. Je to poctivá práce. - Jasně.
To je úctyhodné. A věřím, že to je důvod, proč jsi tu práci vzal.
Je to úctyhodné.
Mám jen otázku. Mohl jsi dělat kdekoliv jinde,
tak proč jsi vzal místo na nejprestižnější technické univerzitě na světě?
A proč se tam plížíš v noci a řešíš vzorce, které
zvládne jen několik géniů na světě a pak to zatloukáš?
To už není úctyhodné, Wille.
Tak co chceš doopravdy dělat?
Chci pást ovce.
Vážně?
Koupím si někde malej pozemek, opatřím si ovce a budu se o ně starat.
- Možná bys to měl udělat. - Cože?
Jestli chceš onanovat, tak si to dělej doma a do ručníku.
- Mám už jít? - Jo, vypadni.
- Tak to ne, ještě není konec. - Pro mě jo.
- Nikam nejdu. - Nechceš odpovídat na otázky,
Myslel jsem, že jsme kámoši.
- Pro dnešek je konec. - Proč mě vyhazujete?
Zatím jste jen kázal. Podívejte se na sebe, vy mrtvolo.
- Co aktivizuje vás? - Práce s tebou.
A to je všechno? Kdo vás inspiruje? Jakej člověk?
- Nancy. - No jo, ale je mrtvá.
Nancy vám umřela a vy položíte karty na stůl a jdete.
- S tebou jsem zkusil hrát. - Zkusil a prohrál. Možná jste prohrál i předtím.
Ale někdo prohrává celej život, ale má odvahu začít znova.
Řekni mi: "Co vlastně chceš dělat?"
Samé žvásty. Samé vyhýbavé odpovědi.
Položím ti jednoduchou otázku a ty neumíš upřímně odpovědět,
protože odpověď neznáš.
Sbohem, pastevče.
- Do hajzlu. - Měj se hezky.
Pastevec.
Hajzl jeden.
Chtěl jsem jenom...
... zavolat ještě, než odjedeš.
Chodím na pohovory a tak,
abych nebyl jen dělňas na stavbě.
Víš přece, že mi na tom nikdy nezáleželo.
Jo.
Miluji tě.
Wille?
Tak se měj.
% Někdo tu vždycky okolo obchází %
- % Stopuje nějaký nový úlovek% - Ahoj.
% Říká, viděl jsem tvůj portrét na %
% stodolarové bankovce %
% Co je pro tebe hra náhody %
% V tomhle světě %
% skutečných schopností %
% Tak tě rád vidím %
% Angeles %
% Zvedáš ze země tiket který ukazuje, že se tady dají získat peníze %
% Tak do toho, zbav se toho rizika %
% To je historie obchodu %
% Daly ti všechny karty zbylé ke hře %
% součet nula %
% A najmi si lidi %
% Angeles %
% Nezkoušej si se mnou začínat. %
Wile, no tak. Wille!
Wille, končíme.
Čekám ve tvé kanceláři, kde jste.
Už je pět deset.
Měl tu být od čtyř.
% Můžu tě udělat vždycky spokojeným %
Víš, co bych měl správně udělat? Napsat zprávu,
a půjde do vězení a nebude to moje vina.
% Teď se to začíná plnit %%
Dobře, tak jo.
Co se děje?
Díky.
Ah, to mi bodlo.
Co ta tvoje?
Odletěla.
Odletěla? Kam?
Je na škole. Na medicíně v Kalifornii.
- Vážně? - Jo.
- Jak dlouho? - Asi tak tejden.
To je smůla.
A kdy ti skončí terapie?
Až mi bude 21 let.
Pak tě zapřáhnou v nějaký práci?
Jo, budu sedět v kanclu a pilovat si velkou násobilku.
Aha, aspoň si tam nahrabeš.
Kancelářská krysa.
Lepší než toto. Vypadneš.
Ale co když nebudu chtít.
Co když chci strávit celý život tady?
Budeme sousedi. Budeme mít malý děti.
Budem ty parchanty spolu vodit na basseball.
Jsi můj nejlepší kámoš a nemysli si, že tě chci nasrat,
ale jestli tu budeš za 20 let,
chodit se dívat ke mně na basseball,
dělat na stavbě, tak tě zabiju.
To není výhružka. To je fakt. Zabiju tě.
Co to kurva plácáš?
- Hele, máš něco, co nemá nikdo z nás.
Vždycky vytáhnete tohle. Dlužíš to sám sobě nebo...
- Ne, blbě žvaníš. Nedlužíš to sobě.
Dlužíš to mně,
protože až mně bude 50,
nic se nezmění.
Je to tak správně. Je to fajn.
Ty jsi vyhrál v loterii
a máš strach si jít vyzvednout výhru. Ale to je hovadina.
Co bych za to dal, kdybych měl tvůj dar.
Tak jako ostatní kluci tady.
Všechny nás urazíš, když tu zůstaneš trčet.
Sám víš nejlíp, že je to ztráta času.
- Nechápeš to. - Že ne?
- Ne, nic o tom nevíš. - Moc o tom nevím, ale vím jedno.
Každej takovej den, kdy se pro tebe zastavím,
vyrazíme si a dáme si pár panáků, je bezvadnej.
A víš, co z toho dne mám nejradši?
Těch pár vteřin, než od auta dojdu ke tvým dveřím
Říkám si, že jednoho dne tam přijdu a ty už tam nebudeš.
Žádný "Ahoj", "Měj se", prostě nic. Jsi pryč.
Moc toho nevím, ale tohle bych si přál.
Neser mě.
To je katastrofa, Seane.
Obrátil jsem se na tebe, abys mi s tím klukem pomohl.
- Ne ho vyhnal. Já vím, jak na něho jít.
Je mi fuk, že si spolu rozumíte.
Je mi fuk, že se bavíte na můj účet,
- ale neopovažuj se ničit to, o co se tu snažím já.
V současné době je velmi labilní.
Ano, teď je velmi labilní. Má své problémy.
Jaké problémy? Jestli půjde uklízet nebo půjde sedět?
Nebo jestli se má flákat s partou zaostalých debilů?
Máš aspoň nějakou představu, proč to vlastně dělá?
Zvládne problémy. Zvládne práci.
Poslouchej mě. Proč se uzavírá?
Proč nikomu nevěří?
Protože ho hned na začátku
opustili ti, kteří jej měli mít nejvíce rádi.
Nech si ty Freudovské řeči.
Proč myslíš, že se fláká s těmi zaostalými debily?
Protože každý z nich by tě vzal pálkou po hlavě,
- Říká se tomu loajalita. - Jak dojemné.
A že mne zmáknul? Odhání od sebe lidi dřív, než jej odeženou sami.
Jde to obranný mechanismus, jasný?
Proto byl 20 let sám.
A když se to uspěchá, bude to vše zase stejné.
A já nedovolím, aby se to stalo.
- Nedělej to. - Co?
Nevsugeruj mu myšlenku, že je v pořádku s tím
Protože to není pravda, Seane!
A jestli máš vztek, že mám úspěch, že jsem někým, kým jsi mohl být...
- Nemám vztek. - Jó, máš na mě vztek.
Nesnášíš mě, ale já se ti nebudu omlouvat za svoje úspěchy.
Máš na mě vztek, protože dělám to, cos mohl dělat i ty.
Ale zeptej se sebe, Seane, zeptej se sebe:
"chceš, aby se Will cítil stejně jako ty a žil s pocitem prohry?"
Jsi arogantní šmejd.
Nechci chodit na ty vaše srazy, nemám potřebu se na tebe dívat.
- Na tvůj shovívavý, rozpačitý pohled. - Ale no tak, Seane.
Myslíš, že jsem neúspěšný, ale já vím, kdo jsem.
Jsem hrdý na svou práci, vědomě jsem si ji vybral. A nic jsem nezvoral.
To jen ty mě máš za nějakého ubožáka.
Ty a tví kamarádi, chodí za tebou: "Fieldova medaile!"
Proč se pořád tak strašně bojíš prohry?
Tak o medaili ti jde, co? Jestli chceš, přinesu ti ji a můžeš si ji vzít.
Strč si ji do prdele!
Seru ti na ni, protože
jsem tě znal dříve, než se z tebe stal matematický král.
Znal jsem tě jako studenta, který se neuměl ani pořádně vychcat.
Jo, byl jsi chytřejší než já a jsi chytřejší i teď.
Ale nesváděj na mě, jak to s tebou dopadlo.
Já na tebe kašlu, tady nejde o tebe,
ty matematickej čuráku. Jde o kluka!
A já ti říkám, že o to už se postarám, abys s ním nemohl manipulovat
a nevnucoval mu svoji představu úspěchu.
- Nebude úspěšný! - Ale nemůžeš ho nutit!
Já jsem dnes tím, kým jsem, protože mě taky nutili.
Je jiný člověk! Pochop to.
Klidně počkám.
Ne, pojď dál. Stejně už odcházím.
Řešili jsme tu nějaké staré záležitosti.
Víš, nic o tobě.
Co je to?
Tvoje materiály, musím je poslat zpátky k posouzení.
No, a nepodrazíte mě?
Co tam je?
- Chceš to? - Proč?
A máte s tím zkušenosti?
Za 20 let jsem viděl pěkně hnusné věci.
Myslel jsem, jestli nějaké bližší zkušenosti.
- Osobní? - Jo.
Jo, mám.
O co šlo?
Táta byl alkoholik.
Ožrala.
Přišel domů a chtěl si vybít vztek.
Provokoval jsem ho, aby nechal mámu a mladšího bráchu.
Nejhorší bylo, když si vzal boxera.
Ten můj dal na stůl francouzák,
prut a řemen.
- Řekl: "Vyber si." - Já bych si vybral ten řemen.
Vybíral jsem si francouzák.
Proč francouzák?
Aby viděl, že na něj seru.
- Byl nevlastní? - Jo.
Teď už víte, co znamená "Will má neuspořádané vztahy."?
Jo, je to tak.
Co si myslíte?
Proč jsem se rozešel se Skylar?
- To jsem nevěděl. - Stalo se.
- Chceš o tom mluvit? - Ne.
Wille, dávej pozor.
Vidíš to? Ty sračky?
Nemůžeš za to.
Jo, já to vím.
Zvedni hlavu.
- Nemůžeš za to. - Já vím.
Ne. Nemůžeš za to.
Já vím.
Ne, ne, nemůžeš za to.
- Hmm? - Já vím...
- Nemůžeš za to. - Dobře.
Nemůžeš za to.
- Nemůžeš za to. - Neserte mě.
Nemůžeš za to.
Neserte mě, jo? Neserte mě, Seane, ne vy.
Nemůžeš za to.
Pane bože...
Pane bože, je mi to tak líto. Pane bože.
Serem na ně, jo?
- Přejete si? - Ano, jsem Will Hunting a jsem tu kvůli místu.
Tak se na chvíli posaďte.
Ano, čeká tady pan Hunting.
Tak cos vzal?
Vzal jsem místo u McNeila. Na ten flek mě vlastně doporučil profesor.
Zatím o tom neví, ale byl jsem tam dneska
Mým novým šéfem. Docela sympatickej.
- A máš o to zájem? - Jo, myslím, že mám.
No, výborně. Gratuluju.
Díky.
A je konec.
Konec pro dnešek, nebo celkově?
Celkově.
Teď jsi volný člověk.
No jo, chci vám jen něco říci.
Povídej, Wille.
Doufám, že se nevidíme naposled.
Určitě ne.
Teď budu sice trochu cestovat, ale...
mám záznamník a budu si tam vyzvedávat vzkazy.
Tady máš číslo.
Ozvi se a já ti zavolám zpátky.
Rozhodl jsem se, že se
pokusím rozehrát novou partii, uvidím, jaké dostanu karty.
Dělej, co cítíš a půjde to dobře.
Děkuju, Seane.
Já děkuju tobě, Wille.
Není tohle mezi doktorem a pacientem zakázaný?
Ne, jedině, kdybych tě plácnul po zadku.
- Mějte se. - Ty taky.
Jo.
Hej.
Hodně štěstí.
Dvě piva.
Nejste na basseballu?
Rozmluvil jsem jim to.
- Dalo to hodně námahy? - Jo, s Morganem je těžká práce.
Každej týden dostane po hubě.
- Ale ten kluk to nevzdá. - Mluvíš o mně?
Nestarej se. Teď se baví dospělí.
- Hned jsem tam. - Chtěl jsem dvě piva!
- Hele, vole. - No, co chceš?
- Všechno nejlepší. - Myslel sis, že jsme zapomněli?
- Pojď! - Jdu, už jdu.
Jo, kdo bude první.
- No, tak co? - Kdo bude první.
% Oh, Danny boy %%
To je dárek.
- Pojď. - Cože?
Věděli jsme, že budeš potřebovat jezdit do práce a zase domů.
A já tě nehodlám nikam každej den vozit.
- Morgan ti chtěl dát legitku. - To není pravda.
Ale teď je ti 21 let.
Podle zákona můžeš pít, tak jsme si řekli, že nejlepší bude auto.
- Co mu říkáš? - Tohle je...
... nejšerednější auto, jaký jsem kdy viděl.
- To snad ne. - Jak jste to udělali?
Já a Billy jsme sháněli součástky
a Morgan chodil žebrat, abysme neměli hlad.
Ale hovno, já jsem opravoval kastl.
Už mám taky práci.
Pořád mě otravoval, abych mu sehnal práci,
Takže máš konečně práci?
- Jo, měl jsem, než mě zase vyrazili. - Co je v tom?
- Sekačka na trávu? - Je to šestiválec.
Předělali jsme s Billym ten motor sami.
Je to dobrý auto. Dobrej motor, to je hlavní.
- Tak všechno nejlepší. - Všechno nejlepší.
Ahoj.
Pojď dál.
Seane, já se...
Já taky.
Jo, dík.
Ty si bereš dovolenou?
Chci trochu cestovat, možná psát.
Kam jedeš?
Do Indie, Číny nebo Baltimoru.
Oh.
A kdy se vrátíš?
Nedávno jsem dostal tohle.
Sraz absolventů z roku 1972 za 6 měsíců.
Taky jsem to dostal.
Přijdeš? Pozvu tě tam na panáka.
Pití je na těchhle akcích zadarmo.
Já vím, ale musel jsem si rejpnout.
Nedáme si panáka hned?
Jo, dobrý nápad.
Pojď, já to platím.
Tenhle los určitě vyhraje.
Jasně, to je on.
To je můj lístek do ráje.
Víš, jaká je pravděpodobnost, že vyhraješ?
- Co? Čtyři ku jedné. - Asi 30 miliónu ku jedné.
- Jo, ale přesto mám šanci.
Jo, stejnou, jako že na tomhle schodišti do tebe uhodí blesk.
I to je možné. 30 miliónů ku jedné není až tak malá pravděpodobnost.
Wille!
Wille?
Není tam.
% I'll fake it through the day %
Seane, kdyby volal profesor kvůli tomu místu,
vyřiďte mu: "Teď se musím věnovat dámě."
Will.
Takže mě cituje. To je pacholek.
% Nechat si část a mít toho spoustu %
% k nicnedělání %
% Chyběl jsem ti %
% paní Bído %
% Jak to tak říkáš %
% Vím že bys mě raději viděla zničeného %
% než %
% takového %
% jaký jsem, když jsem %
% tak nějak v životě %
% Skrz vedlejší dveře bliká televize %
% Filmové obrázky na zdi %
% je to komedie %
% chyb, vidíš %
% Je to o padání %
% Zmizet v %
% zapomnění %
% Je jednoduché to udělat %
% a já to zkusím %
% Ale znáš mě já se vrátím %
% když budeš chtít %
% Chyběl jsem ti %
% paní Bído %
% Jak to tak říkáš %%
% Najdu svou holku budu ji držet pevně %
% Najdu si odpolední potěšení %
% Moje motto vždycky bylo Když je to správné, je to správné %
% Proč čekat uprostřed chladné a tmavé noci %
% Když je všechno trochu jasnější v denním světle %
% A my víme že noc tu vždycky stejně bude %
% Myslet na tebe povzbuzuje touhu %
% Těším se na malé odpolední potěšení %
% Když se třou dřívka a kameny zapalují se jiskry %
% A myšlenka že se tě dotýkám je tak vzrušující %
% Létající rakety %
% Odpolední potěšení %
% Dnes ráno jsem si začal připadat tak zdvořilý %
% Vždycky jsem si myslel že rybu která nezabere nejde chytit %
% ale ty máš nějakou návnadu a myslím že já bych mohl %
% Jako kdybych zabral na malé odpolední potěšení %
% Létající rakety %
% Odpolední potěšení %
% Čekej na mně, holka až půjdu kolem %
% Můžeme se hodně milovat než slunce zajde %
% Myslet na tebe povzbuzuje touhu %
% Těším se na malé odpolední potěšení %
% Když se třou dřívka a kameny zapalují se jiskry %
% A myšlenka že se tě dotýkám je tak vzrušující %
% Létající rakety %
% Odpolední potěšení %
% Odp %
% Odpolední potěšení %
% Odp %
% Odpolední potěšení %%