Kamen sem.
Nepremičen sem.
Zelo počasi si dam v usta malo snega.
Tako ne bo videl mojega diha.
Vzamem si čas.
Počakam, da pride bliže.
Samo en naboj imam.
Počasi namerim med njegove oči.
Prst imam na petelinu...
Ne trepetam.
Ne bojim se.
Velik fant sem že.
Si pripravljen, Vasilij?
Zdaj, Vasilij! Streljaj!
Streljaj, Vasilij!
Vsi civilisti, dol!
Umaknite se. Naj civilisti izstopijo!
To je vojaški transport.
Na vlaku lahko ostanejo samo naši hrabri vojaki.
To je vlak za Stalingrad.
Samo za vojake Rdeče armade.
Jesen 1942
Evropa je poteptana pod nacističnim škornjem.
Nemški tretji rajh je na višku svoje moči.
Hitlerjeva vojska prodira skozi srce Sovjetske zveze
proti naftnim poljem v Aziji.
Pred njo je ena sama ovira.
Mesto ob reki Volgi, v katerem bo odločena usoda sveta.
Stalingrad.
Armada in vsi državljani Sovjetske zveze
morajo braniti vsako ped sovjetske zemlje.
20. september 1942
Slavni tovariši, Stalin je ukazal, da nihče ne sme narediti niti koraka nazaj.
Pojdimo naprej, tovariši. Niti koraka nazaj.
Prisluhnite pismom, ki so jih ruske matere pisale sinovom na fronti.
Volodja, najin otrok, vem, da boš za našo domovino...
Vem, da boš za našo domovino dal svoje življenje.
Vsi vemo, da se ne boš umaknil.
Vsi smo ponosni nate.
Tvoj oče je mrtev. Tvoji bratje so mrtvi. Maščuj se nad fašisti.
Nazaj v čoln!
Nazaj ali streljam! Stran od ograje!
STALINGRAJSKO PRISTANIŠČE
Sem! Nosila!
Tisti, ki ima puško, strelja.
Tisti, ki je nima, mu sledi.
Ko tisti, ki ima puško, pade,
tisti, ki mu sledi, pobere puško in strelja.
Tisti, ki ima puško, strelja.
Tisti, ki je nima, mu sledi.
Ko tisti, ki ima puško, pade,
tisti, ki mu sledi, pobere puško in strelja.
Vojaki slavne Rdeče armade,
od zdaj naprej gre za zmago ali smrt.
Tisti, ki se vrnejo, bodo ustreljeni. - Puško potrebujem!
S strahopetci in izdajalci ne bomo imeli usmiljenja.
Brezupno je, tovariši. Umaknimo se!
Nazaj! Nazaj!
Nima smisla. Umaknimo se!
V imenu Sovjetske zveze niti koraka nazaj, drugače streljamo!
Ni umika. Niti koraka nazaj. - Brez usmiljenja.
Dezerterje bomo ustrelili. - Ogenj!
Za strahopetce ni usmiljenja.
Rusi, predajte se!
Spet boste videli svoje domove.
To ni vaša vojna.
Pridružite se svojim nemškim tovarišem!
Oni razumejo vaše trpljenje. Za vas bodo bolje skrbeli kot vaši lastni častniki,
ki vas samo pošiljajo v smrt.
Tretji rajh ni vaš sovražnik.
Vaš sovražnik sta krvoločni Stalin in njegova boljševiška tolpa.
Ogenj!
"Sovražnik ne bo nikoli stopil na tla Stalingrada!"
Snemite ga, tovariš komisar.
Z vašim dovoljenjem, tovariš komisar.
Na koga naj streljam najprej? - Počakajte, da odjekne eksplozija...
Ali znaš streljati? - Nekaj malega.
Ne streljajte! Proti nama gleda!
Najlepša hvala, tovariš komisar.
Danilov. Politkomisar. Drugi razred, 21. pehotna.
Danes, 20. septembra 1942, je mlad pastir z Urala
prišel v mesto Stalingrad na bregu reke Volge.
Njegovo ime je Vasilij Zajcev.
Kot tisoči pred njim se je odzval na poziv tovariša Stalina.
Čeprav je bil oborožen samo s puško, je fašistični napadalec takoj spoznal,
da bo zdaj kaznovan za vsak korak, ki ga bo naredil po domovini.
Od zdaj naprej se bo lahko samo še umikal.
Kaj misliš?
Mislim, da tovariš komisar pretirava s hvalo.
22. september 1942
Tovariš Stalin je ukazal, da civilisti ne smejo zapustiti mesta.
Pojdite nazaj!
Stran, ali pa streljamo!
Naredite prostor za odposlanca tovariša Stalina!
Izpolnil sem ukaz.
Poslal sem vse svoje fante.
A Nemci so nas preplavili.
Imajo topništvo, letala, tanke.
In mi? Kaj sem imel jaz? - Sveto dolžnost, da se jim upreš.
O tem bom moral poročati šefu.
Morda bi se raje izognil birokraciji...
Ime mi je Nikita Sergejevič Hruščov.
Prišel sem, da stvari vzamem v svoje roke.
To mesto ni Kursk.
Ni Kijev ali Minsk.
To mesto je Stalingrad.
Stalingrad!
To mesto nosi ime našega vodje.
Ni samo mesto, ampak je simbol.
Če ga Nemci zasedejo,
bo razpadla vsa država.
Naši fantje morajo dvigniti glave.
Boriti se morajo, kot da imajo jajca.
Ne smejo se več podelati v hlače.
To je vaše delo.
Politkomisarji ste. Računam na vas.
Kaj ti predlagaš?
Ustrelimo še vse druge generale, ki so se umaknili, in njihove častnike.
Kaznujmo jih za zgled drugim. Deportirajmo družine dezerterjev...
Vlijmo jim upanja.
Edina izbira, ki jo imajo tu, je med nemškimi in našimi kroglami.
Obstaja pa drugačna pot. Pot poguma.
Pot ljubezni do domovine.
V vojaškem glasilu moramo začeti objavljati sijajne zgodbe,
zgodbe, ki povzdigujejo žrtvovanje, pogum.
Moramo jih prepričati v zmago.
Vliti jim moramo upanja, ponosa, volje do boja.
Dati jim moramo zgled: A zgled, ki mu bodo sledili.
Kar potrebujemo, so junaki.
Pa poznaš tu kakega junaka?
Da, tovariš. Poznam ga.
To sem jaz, Vasilij Zajcev.
Ne, to niso sanje. To je tvoje ime.
Znašla sva se na naslovnici.
Niti besede niso spremenili.
Se zavedaš, kaj to pomeni?
Nisva na zadnji, niti na drugi strani. Na naslovnici sva.
Najin članek bodo objavili povsod.
V Kavkazju, na Krimu, celo na Uralu.
Jutri zjutraj bo celo sam Stalin ob zajtrku bral moje besede
in si zapomnil tvoje ime.
Slavna sva, Vasilij. Hruščovu je bil članek zelo všeč.
Napredoval sem v generalštab.
Ti pa med ostrostrelce.
No, to je dobro. - Zelo dobro.
Zelo dobro. Odlično! - Odlično!
Odlično je za oba, ker sva to naredila skupaj.
Čeprav sem najtežje delo opravil jaz.
Srečo imaš, da se ne morem braniti. - Zakaj ne?
Hruščov je ukazal, da se ti ne sme zgoditi nič hudega. Preveč pomemben si.
Preveč dragocen sem. - Ja. Pazi na moja očala. Nova so.
Oprostite, gospod.
Slaven sem! Slavna sva!
Vasilij, mladi pastir z Urala, je danes ubil dvanajstega nemškega častnika.
Danes je Vasilij Zajcev ustrelil svojega triindvajsetega...
Še en polkovnik, ki ga je ustrelil...
On je zgled za nas vse.
Danes je Vasilij Zajcev ubil svojega dvaintridesetega generala.
Vse več moških in žensk iz manjših oddelkov naših oboroženih sil
se želi pridružiti ostrostrelski diviziji in se naučiti veščin Vasilija Zajceva.
Kamen sem.
Počasi diham.
Merim v oko.
Res si ti.
Veliki Vasilij Zajcev.
Moja mama skuha najboljši krompir s slanino v mestu.
Zveni dobro.
Ko te bo zagledala, ne bo mogla verjeti svojim očem.
Koliko si jih danes? - Samo dva.
Kaj pa ta zadnji, zakaj ga nisi ustrelil?
Bil je samo navaden vojak. Ni bilo vredno razkriti mojega položaja.
Hvala vam.
Vemo, koliko vam dolgujemo.
Vsak dan molimo za vas.
Vsak večer na radiu Moskva poslušamo o vas.
Tu spodaj vam ne gre slabo.
Pred vojno so moji starši tu hranili pohištvo.
Saša, takoj jo izpusti!
Nabita je.
Semkaj, tovariš komisar. - Hvala, tovariš.
Dober večer.
Tovariš Zajcev.
Moj bog, od kod pride vsa ta pošta?
Z vseh koncev države, gospa Filipova, od vsepovsod.
To pismo pošiljajo delavci v Kuzbazu. Rudnik bi radi poimenovali po Vasiliju.
Prav. Pa začniva z rudarji.
Dajmo, lotiva se dela.
Dragi tovariši iz Kuzbaza,
zahvaljujem se vam za zahvalno pismo.
...h-v-a-l-n-o.
Upam, da bom lahko izpolnil vaša pričakovanja.
...o-v-a-n-j-a.
Pričakovanja.
Imate radi nemško literaturo, gospa Filipova?
V redu je. Naša soseda je.
Tanja, gosta imamo.
Poznam vas.
To je Vasilij Zajcev.
Vašo sliko sem videla v časopisu. Hvala vam za vse, kar delate.
In to je njegov prijatelj, komisar... - Danilov.
Tanja mi je kot hčerka.
Ko sem delala v tovarni, je skrbela za Sašo.
Celo nemško ga je učila. Te knjige so njene.
Vaše so? - Na univerzi je študirala nemščino.
Na kateri univerzi? - V Moskvi.
Ali ne bi... - Da, nadaljujva.
Vaša ponudba, da bi svoj rudnik imenovali po meni,
je velika čast.
Č-a-s... - Vem, čast.
Ali ne bi poudarila, da nisem edini, ki se bori?
Odlična zamisel. Lahko greva še dlje.
Vaš boj za proizvodnjo premoga je... tako pomemben kot moj.
V premogu ni črke "H".
Na koncu je "G".
Povej, če grem prehitro.
Ne, ni prehitro. Naj še kaj popravim?
Zakaj ne gresta počivat? Pisma lahko počakajo do jutri.
Nadaljevati morava. Nisva utrujena. Hvala, gospa Filipova.
Ti ljudje so si vzeli čas, da so nama pisali.
Jutri naju morda ne bo več, da bi jim odpisala.
NEMŠKI GLAVNI ŠTAB 21. oktober 1942
Pričakoval sem... koga drugega.
Zagotovo ne koga tako pomembnega.
Zagotovo imate svoje razloge, da ste prišli v tako peklenske kraje.
Moja vojska ni pripravljena na takšen boj.
Včeraj sem moral spet povišati 25 narednikov.
Zamenjali so častnike, ki so jih ustrelili njihovi ostrostrelci.
Ti ostrostrelci slabo vplivajo na moralo mojih mož.
To mesto... ni nič več kot kup ruševin.
Vendar pa führer vztraja.
Zanj je to osebna zadeva med njim in Stalinom.
Zaupati moramo führerjevemu instinktu.
Še vedno nas je popeljal v zmago.
Za božič bomo že doma.
Kako boste našli tega mladega Rusa?
Poskrbel bom, da bo on našel mene.
Dajmo, Vasilij! Vstati je treba.
V blagovnici imajo težave. Potrebujejo nas.
Glej, Vasilij, skriva se tam čez, v blagovnici.
To dopoldne je že ubil pet častnikov in dva strojničarja.
Poglej! Na tretjem nadstropju!
Četrto okno z leve.
Četrto okno... z leve.
Ga vidiš? - Ja, vidim ga.
Zadel si ga! - Odličen strel.
Vzemimo mu identifikacijsko ploščico.
Nasvidenje, tovariš komisar.
Najlepša hvala za gostoljubje, gospa Filipova.
Izposodite si lahko, karkoli želite. - Le kaj bi rekli v štabu,
če bi se vrnil s polnim naročjem Goetheja in Schillerja?
Tudi Marxa imam.
So vas določili za civilno zaščito 12. okrožja?
Ne, prostovoljno sem se javila.
Kakšno naključje, da sem vas takole spoznal!
Tovariš Hruščov mi je ravno včeraj dejal,
da nujno potrebujemo ljudi, ki govorijo nemško.
Ne morem. Naše gibanje v tej soseski že zdaj nima dovolj ljudi.
Za vsakega, ki govori nemško, vam damo ducat vojakov.
Raje bi ostala in se borila.
Tudi delo v generalštabu je boj. Tam bi bili koristnejši.
Ti ostani tu. Krij naju. Midva greva.
Pazi nase.
Pridi, Ljudmila!
Po stopnicah!
To je past. - Vem.
Pojdi nazaj.
Še vedno je tu.
Naravnost nad naju gredo. - Ljudmila, ostani, kjer si.
Nekje tam čez je.
Stran od tu morava!
Stran morava. - Ostani, kjer si.
Kaj bova naredila?
Ljudmila, ostani, kjer si.
K vragu, jaz grem!
Ljudmila, ne!
Kaj to pomeni?
Pastir z Urala je prejel ostrostrelsko puško.
7,62-mm puška z močnim daljnogledom je ponos sovjetske proizvodnje.
To puško sem videl od blizu. - Res?
Celo dotaknil sem se je.
Dobro ga poznam, Vasilija Zajceva.
SOVJETSKI GLAVNI ŠTAB PRISTAJALIŠČE
Danes sta bila ubita Ljudmila in Anton.
Jaz sem bil kriv.
Prepričan sem, da to ni res.
Šlo je za nemškega ostrostrelca.
Pripeljal sem ju naravnost v njegovo past.
Kaj mi še lahko poveš? - Ni zamenjal položaja.
Ostrostrelec, ki ne zamenja položaja, ni normalen.
Zelo dober je bil.
Ni samo dobro streljal, tudi dober občutek ima.
Bil je korak pred mano.
To je zato, ker ve vse o tebi.
Njegovo ime je Konig.
Major Konig. Poslali so ga, da te ubije.
Da te najde.
Nismo bili prepričani, da so informacije zanesljive.
Prišel je naravnost iz Berlina, da bi te ustavil.
Tako dolgo jim nisi dal spati, da so poslali svojega najboljšega strelca.
Kaj vemo o njem? - Da je major v wehrmachtu.
Da je direktor njihove ostrostrelske šole v Sussnu.
Kulikov je pred vojno tam študiral.
Vse njegove trike pozna. Od zdaj naprej te bo spremljal povsod.
Bavarski plemič, ki lovi divjad,
proti pastirju z Urala, ki na skrivaj lovi volkove.
To je več kot spopad dveh nacij.
Gre za samo bistvo razrednega boja.
Veseli me, da si srečen.
Do zdaj je imel prednost on. Naslednjič bosta na istem.
Nihče ne zna streljati kot ti, Vasilij.
Premestili so jo.
Pogledal bom, ali so pripravljeni nate.
Nova uniforma vam lepo pristoji.
Pazite, da vam je ne bodo spet vzeli, ko boste končali.
Najbrž jo bodo.
Slišala sem govorice o Nemcu.
Hotela sem vam zaželeti vso srečo. - Hvala. Potreboval jo bom.
Kot pravi tovariš Danilov, boste zmagali.
Čas je.
Vasilij, pridi, da te objamem!
Nadeni si kapo. Z njo si videti bolj junaški.
Poglejte sem, tovariš Zajcev.
Tega fanta ljubim.
Je res, da ste se prostovoljno javili na fronto?
Koliko ste stari?
Ali veste, kaj to pomeni za našo državo?
Je res, da ste prvega volka ustrelili, ko vam je bilo pet let?
Kaj pravite na to, da so proti vam poslali najboljšega ostrostrelca v Nemčiji?
To je znak, da so se Nemci podelali v hlače.
Daj, povej nam, kako boš obračunal z njim.
Ali še bolje, povej šefu.
Rad ima dobre lovske zgodbe.
Poglej ga s ponosom... Kajti on gleda tebe.
Vsa država gleda vate.
Oprosti mi, dedek, oprosti mi.
23. oktober 1942
Lovišča ne izbere volk, ampak lovec.
Prepričan sem, da te je dedek tega naučil.
Le da v tem primeru lovijo mene.
Danes pa bomo volka izvabili iz njegovega brloga.
Da bo prišel na mesto, kjer ga hočemo imeti.
Ti si tisti, katerega življenje je dragoceno, ti pojdi prvi.
Ne. Izmenjavali se bomo.
Naslednjič greš prvi ti.
In potem ti, Volodja.
Pesjan!
To so nove hlače! Šele včeraj sem jih snel stotniku iz 251. oddelka.
V šoli v Sussnu v Nemčiji sem preživel 16 mesecev.
To so bili seveda časi, ko smo bili z Nemci še prijatelji.
Ko sta naš Josip in njihov Adolf hodila z roko v roki.
V bližino žice, 116 metrov, kajne?
155. - Kakorkoli.
Ne silim jih, da pošiljajo mehanike.
Zamenjajmo položaj.
Po tem, ko so nas Nemci napadli, se je ozračje spremenilo.
Vrgli so me v zapor.
Kaj si delal v Nemčiji?
"Oprostite," sem rekel. "Tovariš Stalin me je tja poslal."
"Našega velikega vodje ne vpletaj v svoje izdajstvo!
"Priznaj, vohunski pankrt, priznaj!"
Ni bilo srpa, imeli pa so kladivo.
In "bum", vsi moji zobje so šli.
Tako je. Ni treba imeti iluzij.
To ti je dežela socializma in splošne blaginje.
Glej, nekdo prihaja popravljat.
Imam ga.
Čas je za juho, mar ne? - Grem jaz.
No, spravi se že, Volodja.
In pazi, da je nazaj grede ne razliješ, pankrt marksistični!
To je poročilo o delovanju sovražnih ostrostrelcev v zadnjih 24 urah.
Na železniški postaji sta bila ustreljena dva stražarja.
Topniški opazovalec v severnem sektorju.
Poročnik iz 24. tankovske divizije.
Trije popravljalci telefonske linije v delavskem stanovanjskem sektorju.
Povedali so mi še, da smo ravnokar dobili ujetnika.
Upam, da še vedno lahko govori. - Prosim?
Nič.
Povej nam, Volodja.
V kateri zgradbi je?
Tega ne morem vedeti.
Ves čas se premika.
Iz ene v drugo skače...
V katerem nadstropju? - Ne vem.
To bomo še videli.
Slecite ga!
Oblecite ga v našo uniformo.
Vidiš? Trmasti so.
To je dobro pri Nemcih.
Priznati moraš, ko si nekaj zapičijo v glavo...
Poglejmo, ali je naša stranka prišla.
Si pripravljen?
In zdaj, naš slavni pastir z Urala,
ki ga ima major Konig za idiota, vstane, da bi se prepričal, da je zadel cilj.
Major Konig ga vidi...
pomeri v njegovo čelado,
strelja, razkrije svoj položaj
in je ustreljen tudi sam.
Vendar... major Konig ne strelja,
ker majorja Koniga tam ni.
Se ti ne zdi, da je bilo to nenavadno? Tale zadnji?
Ven so ga poslali, da bi ga ustrelili kot ostala dva.
To ni naravno.
Ne brez strojnic, nekoga, ki bi ga poskusil kriti.
Ne, jaz sem bil neumen.
Popravljalci telefona jim niso mar.
Mi smo taki do Ukrajincev.
Zaradi nekaj mrtvih vojakov ne bodo nikoli nadlegovali majorja.
Jutri bova ubila nekaj generalov.
Kdo je na vrsti?
Mislim, da jaz.
Kakšen prevarant si!
Očka Kulikova ne moreš pretentati. Jaz sem na vrsti, da grem prvi.
Ti pa si na vrsti, da dobiš luknjo v hlače.
Na zmago!
Tale zadeva z ostrostrelcem se že predolgo vleče.
Kaj se gre ta tvoj prijateljček?
Preizkuša, tovariš Hruščov.
Lšče nemške slabosti. Zelo natančno se pripravlja.
Vodka... je razkošje, ki ga imamo.
Kaviar je razkošje, ki ga imamo.
Čas pa ne.
Zaveda se tega, oba se tega zavedava.
Zagotavljam vam, da mu bo uspelo.
Dobro... Zdi se, da sta vajini usodi povezani.
Vam dajejo veliko dela?
Tole sem pobral v kuhinji. Ostalo je po sprejemu.
Gospa Filipova bi ga bila morda vesela.
Navdušena bo. To je zelo lepo od vas.
Še veliko več je, če ste lačni. - Žid ste, kajne?
Naša vera nam ne prepoveduje jesti jesetra.
Moj oče je slutil, da se bo kaj takega zgodilo.
Mislite na vojno?
Vedel je, kako globoko je sovraštvo do Židov.
Varčeval je, da bi lahko kupil zemljo v Palestini.
Rekel je, da je to edini kraj, kamor res spadamo.
Edina zemlja, ki jo moramo braniti.
Vztrajal je, da se moram naučiti uporabljati puško.
Naučila sem se streljati.
Vem, da je treba v času vojne pozabiti na osebna čustva,
a rada bi vas prosila za uslugo.
Seveda. Karkoli želite.
Rada bi bila premeščena.
Kaj se je zgodilo, Tanja?
Ustrelil ga je.
Ustrelil ga je, čeprav je skočil prvi.
Ustrelil ga je v skoku.
Tak strel je nemogoč. Še nikoli nisem videl česa takega.
Ljudem si obljubil zmago, ki je ne morem doseči.
Proti temu človeku nimam upanja.
Ne smeš tako govoriti, Vasilij.
Kaj če ti povem, da smo našli način, da mu sledimo?
Imamo nekoga, Vasilij.
Nekdo, ki mu je blizu, nam pošilja informacije.
Naslednjič boš korak pred njim.
Obljubim.
Zdaj pa te moram prositi za uslugo.
Mene?
Za Tanjo gre.
Vstopi.
Ne pozna te, a v tistem trenutku si mu bližje kot kdorkoli na svetu.
Skozi daljnogled mu vidiš obraz.
Vidiš, ali se je obril ali ne.
Če nosi poročni prstan, veš, da je poročen.
To ni, kot da bi streljal v oddaljene predmete.
Ni samo uniforma. Gre za obraz nekega moškega.
Ti obrazi ne izginejo.
Vračajo se in zamenjajo jih novi obrazi.
Vas je Danilov prosil, da mi to poveste?
Pri srcu ste mu. Mislim, da bi poskusil vse, da bi si le premislili.
Vam je povedal, zakaj sem prosila za premestitev?
V glavni štab je dopoldne prišel seznam.
Spisek civilistov, ki so jih zgnali skupaj
in jih poslali v Nemčijo v vlaku, ki je Stalingrad zapustil pred tremi tedni.
Med njimi so bili tudi moji starši.
Po 30 kilometrih...
so nemški vojaki vlak ustavili in ljudi zvlekli z njega.
Sredi mostu so jih zvezali skupaj,
po dva in dva.
Matere in hčerke,
može in žene.
Ob ograji so jih postavili v vrsto.
Nato so v vsak par izstrelili po eno kroglo,
da bi prihranili naboje.
Delovalo je.
Trupla tistih, ki so umrli, so telesa drugih zvlekla pod vodo.
Vem, da sta umrla skupaj.
Nikoli ne bi pustila, da bi ju ločili.
To je puška Kulikova. Dobra puška je.
Vem, kako zapusti svoje skrivališče. Skozi tovarno traktorjev gre.
Tovarna traktorjev je velika.
Vem točno kje.
Spleza skozi jašek pod rešetko, kjer so cisterne.
Nato gre ven skozi delavnico.
Vmes je del, kjer ga nič ne zakriva.
Pod dolgim železnim mostičkom.
5. november 1942
Srečno, tovariš.
Točno vem, kje bo čakal name.
Stal bo na mostičku nad jaškom.
Ustrelila ga bova od zadaj.
Na drugo stran delavnice se bova prebila skozi te cevi.
Sledi mi!
Pojdi tja, jaz pa grem v to stran.
Sranje!
V redu je. - Nazaj bi moral iti.
Ne, bom že v redu.
Ne, pojdi!
Skrij noge!
Daj, no...
Tovariš Stalin zahteva samo še en zadnji napor.
Ogrožena je naša domovina.
Prihodnost vseh tistih, ki jih imate radi. Zanje se danes borimo.
Poslušajte me, Tanja. Nemci nas obstreljujejo z vsem, kar imajo.
Če bodo imeli srečo, se bo vsak deseti vojak vrnil živ.
Visoko izobraženi ste. Govorite tuje jezike.
Vsako prestreženo sporočilo, ki ga prevedete, reši na stotine življenj.
Vsako sporočilo, ki ga dešifrirate, ubije na tisoče sovražnikov.
Vaša dolžnost je, da preživite.
Vasilij je bil rojen za to, da strelja. To je edino, kar zna.
Vi in jaz sva bila rojena za drugačne stvari.
Če bi bil Vasilij tu, bi vam dejal enako.
Kje je? Kje je Vasilij?
Ne dviguj glave!
Povej mi, kje je. - Ostani v cevi, Tanja.
Ostani tam. Skrij glavo.
Umiri se!
Ne streljaj.
Tam čez je.
Vidiš steber pred sabo?
Okrog njega moraš.
Pojdi!
Tanja, najti moraš velik kos stekla.
Kos stekla.
Vidiš peč?
Za mano.
Na levi strani delavnice.
Ne slišim te. - Ja.
Vidiš lini?
Vidiš tisto z zlomljeno letvico?
Ja. -Rad bi, da narediš tole...
Si pripravljena? - Ja.
Tri... dve... ena.
Zdravo, Saša.
Bil je tam, kjer si rekel, da bo.
Skoraj tam.
Prebrisan je.
Povej mi kaj o njem.
Zakaj ga je streljati učil ded in ne oče?
Njegov oče je mrtev. Njegova mati tudi.
Ali govori o svojem očetu? - Ne, ni ga poznal.
Je hodil v šolo?
Pisati zna. Na veliko pisem odgovarja.
Mu pišejo dekleta? - Vsi mu pišejo.
Ima v svoji vasi izvoljenko? - Ne v svoji vasi. Tu!
Ga ona ljubi?
Da, ker je postaven in pogumen.
In ona je zelo lepa. Iz moje soseske je.
Bila je na univerzi. Lep par sta.
Pozneje se bosta poročila.
Vsaj mislim tako.
Kaj pa ti, Saša, zakaj pomagaš Nemcem?
Ker so močnejši. Ker bodo dobili vojno.
In zato, ker imaš rad čokolado.
Vsi ti ljudje vedo, da bodo umrli.
Vsaka noč, ko se jim uspe vrniti, je zato zanje nagrada.
Oprosti!
Vsaka skodelica čaja, vsaka cigareta...
postane manjše praznovanje.
Kajti za mnoge od nas bo morda to naša zadnja noč.
Na to se moraš tu privaditi.
Vsakemu je odmerjen čas.
V gozdu volk živi tri leta,
osel pa devet.
Oprosti, ampak to mora biti kak pregovor z Urala.
Zame nima nobenega smisla!
Osel živi dlje, ker je koristnejši.
Popolnoma smiselno!
V gozdu ni oslov. To si si izmislil.
Jaz sem osel.
Ljudje, kot sta vidva z Danilovim, morate preživeti.
Taki, ki ste brali knjige, ki ste izobraženi...
Potrebovali vas bomo, ko bo vojne konec.
Kaj pa, če preživiš ti?
Kaj bo nekoristni Vasilij Zajcev delal tedaj?
Rad bi delal v tovarni.
Dedek me je nekoč odpeljal v tovarno.
Tam sem videl moža,
ki je stal visoko na mostičku.
Ni nosil modre delovne obleke kot ostali.
Delavci, ki jih je nadziral, niso povsem razumeli, kaj delajo.
Njemu tam zgoraj pa je bilo vse jasno. Preprosto.
In mislil sem si, nekoč...
bi lahko bil ta moški.
Žalostno je imeti sanje, za katere veš, da se ne bodo uresničile.
Zakaj se ne bi?
Vse nas boš preživel.
Najstarejši osel v gozdu boš.
150 metrov loči Nemce od Volge.
Danes ves svet opazuje teh 150 metrov.
Zaradi njih je Stalingrad glavno mesto
vojne.
Tvoja prijateljica Tanja.
Si jo videl? - Pri ostrostrelcih je.
Povej majorju, da bodo naši ostrostrelci sodelovali v napadu na tovarno.
Vasilij bo tam.
Govoriti moram s tabo. - Seveda.
Nehati moraš pisati o meni.
Ne bom ga dobil, ker nisem dovolj dober.
Prej ko slej me bo našel in me ubil.
Rekel sem ti že, da ne govori tako.
Tokrat je drugače.
Povzdignil si me v nekaj, kar nisem.
Ne morem več nositi tega bremena. Hočem se boriti.
Hočem se boriti kot navaden vojak.
Razumem.
Vasilij, dejstvo je, da nisi navaden vojak. Ti si izjemen vojak.
Ne. Sem to, v kar si me naredil.
Nič več.
Zakaj mi zdaj to praviš?
Kaj se je zgodilo?
Kaj je drugače?
Si govoril s Tanjo v mojem imenu?
No, bo premislila?
Ne vem.
Morala bi. Bila bi bolj na varnem. To veš.
Lažje bi premestili njo kot tebe.
Nemci pripravljajo novo ofenzivo v središču mesta.
Propagandna vojna je bistvena za moralo. Zdaj te potrebujemo še bolj kot prej.
Povej mu, kar veš, Saša.
Na majorjevih škornjih je bil prah.
Saša je majorja prepričal, da je na njihovi strani.
Veš, koliko tvega. - Prah je bil rumen.
Samo na enem kraju je tak prah.
Ob tirih za kemično tovarno ga je velik kup.
Odlično.
Saša, počakaj me zunaj!
Nisi ga imel pravice izkoristiti.
Nisem ga izkoristil, Vasilij, sam od sebe je to naredil.
In veš, zakaj? Ker verjame vate.
Jutri zjutraj bomo spet zasedli kemično tovarno.
Saša je povedal majorju, da boš tam.
Zdaj veš, kje moraš čakati nanj.
Sredi napada. - Ubogati moram ukaze.
Svetujem ti, da jih tudi ti.
Vem, kako tvegano je. Vse bo v redu,
tovariš.
Nemci so zgoraj. Včeraj so bili Rusi.
Nisva več daleč.
Saša, zelo nevarno igro se greš.
Rad bi, da zmagaš.
Vidiš tole? Pojdi ob reki.
Nekaj časa boš varen.
Mrtev je. To smo našli na njegovem truplu.
Razlog, zaradi katerega ste prišli, ne obstaja več.
Oprostite mi, herr general.
Ne verjamem...
Jutri zvečer poleti letalo v Berlin. Na njem boste.
Do takrat pa vas moram prositi za vaše identifikacijske ploščice.
Predstavljajte si, kako bi ruska propaganda izkoristila vašo smrt.
Če padete, boste padli neznani.
Enkrat ste že bili blizu smrti.
Prosim, da vzamete tudi tale križec za vojne zasluge.
Po smrti so ga podelili poročniku 116. pehotne divizije,
ki je padel v prvih dneh boja.
To je bil moj sin.
Če bodo zasedli pristajališče, je vse izgubljeno.
Pridi sem.
Kaj sem ti rekel?
Predolgo si godel isto vižo.
Če potrdijo, da je mrtev, bo z nami konec.
No, s tabo bo konec. - Ni res.
Prestregli so sporočilo iz njihovega glavnega štaba.
Kaj bi še morali narediti? Obesiti njegovo truplo pred očmi naših mož?
Lažejo.
To je dobro.
Zelo dobro.
Napiši torej. "Vasilij Zajcev ni mrtev!"
"Danes je imel za zajtrk tole."
"Na tej fotografiji bere današnji časopis."
Ti si pesnik!
Kaj? Ne bom jim prepustil nabrežja!
Briga me, če ste izgubili polovico svojih mož!
Lzgubite še drugo polovico ali pa sebe!
Se je vrnil?
Moral bi se vrniti kmalu.
V nemškem napadu so bile prekinjene linije, zato je pozen.
Greva lahko ven?
Materi sem pisal o vas.
Rekla je, naj vam povem, da vam bo po koncu vojne
naša družina pomagala, če boste karkoli potrebovali.
Veste, da sem vam pripravljen pomagati.
Pravijo, da je Vasilij mrtev.
Vasilij Zajcev nikoli več ne bo videl svojih dragih.
Predajte se. To je edino, kar vam preostane.
Si žalosten?
Ker je Zajcev mrtev?
Ni ti treba skrivati. To ni sramotno.
Oba sta Rusa.
Ne poslušaj jih.
To je samo propaganda. Ni mrtev.
In veš zakaj?
Ker ga jaz še nisem ubil.
Povedal ti bom skrivnost.
Samo tebi, ker vem, da ti lahko zaupam.
A priseči moraš, da ne boš povedal nikomur.
Prisežeš?
Našel sem odlično mesto.
Ob izhodu z železniške postaje je.
Skril se bom v vodni stolp.
Tam ga bom jutri čakal.
Boš videl. Tam bo.
Še vedno je prišel.
Še to mi moraš priseči, da boš ostal doma, kamor spadaš.
Prisežeš?
Vemo, da je živ in da se nam ne bo izneveril,
kajti zdaj je del nas. Vasilij je večen.
Kje si bil? Povsod smo te iskali.
Nisi slišal? Mrtev sem bil.
Končno. Plemeniti ostrostrelec Zajcev...
Vasilij je bil mrtev.
Pravi Vasilij.
Jaz.
Zaspal sem. In zamudil priložnost.
Nato sem se zvil v kot in se skrival
pred moškim, ki me hoče ubiti.
Govoril bom s Hruščovom.
Poslal te bo nazaj v tvojo staro divizijo.
Kje je Tanja?
V skrivališču.
Bil sem tam. - Povedal sem ji, da nisi mrtev.
Major je rekel, da drugi Nemci lažejo.
Povedal mi je, da ga čakaš pri postaji.
Moj mali Saša.
Vedel sem.
Vedela sem, da nisi mrtev.
Kako? - Ker sva se šele spoznala.
Molila sem prvič, odkar nisem več mala deklica.
Ko sem odprla oči, me je čakal Saša, da mi pove dobro novico.
Mislim, da te ima še bolj rad kot jaz.
Ustreznim vojaškim oblastem.
Poveljnikovo pozornost bi rad pritegnil
na nedavne spremembe v odnosu do boja pri vojaku Vasiliju Zajcevu.
Večkrat se je poskusil izogniti svojim dolžnostim,
izrazil je dvom v naše možnosti za zmago in v javnosti govoril z malodušjem.
Nerazumljivo dolgotrajnost njegovega dvoboja z nacističnim ostrostrelcem
lahko pojasnimo zgolj s pomanjkanjem vere v komunistične ideale.
Dobro jutro, Saša.
Spet je točno vedel, kje me najde.
Se ti to ne zdi nenavadno?
Poleg mene si to vedel samo ti.
Ne zamerim ti, Saša.
Kar si naredil, je zelo pogumno.
Izbral si si svojo stran. To spoštujem.
A to ni moja stran.
Oba sva vojaka.
Oba sva sovražnika. Zato vem, da razumeš.
Jezen sem, ker nisi ostal doma, čeprav si mi prisegel.
Jezen sem, ker bom zdaj moral narediti, kar moram narediti.
Nikoli še nisem videla človeka, ki bi se v spanju toliko mrščil.
Kako dolgo si me gledala?
Vso noč.
Ure dolgo si zadovoljno smrčal.
Saj ne smrčim?
Kot medved!
Domnevam, da tudi govorim v snu?
Nekaj ti moram povedati...
Na vlaku...
do sem...
sva bila v istem vagonu.
Videl sem te.
Brala si, nato pa zaspala.
Nisem si te upal gledati. Bila si tako lepa.
Bilo me je strah.
Pozneje nisem mogel nehati misliti nate.
Šlo mi je na smeh.
Potem sem pomislil na vse moške, ki te bodo držali v svojih rokah,
ki te bodo spravljali v smeh.
Kakšno srečo bodo imeli...
Zdaj pa sam ležim poleg tebe.
Sem smrčala? - Kot medved.
Moj bog!
Tanja, ne!
Ne, pusti me!
Pusti me! - Ravno to čaka!
To čaka.
Ubil te bo.
Ubil te bo, nato pa bo ubil še mene.
Ravno to bi rad. Dobil ga bom. Obljubim, da ga bom ubil.
Prinesel ti bom njegovo puško, Tanja, obljubim.
Potrebujem te.
Takoj morate oditi, gospa Filipova. Stalingrad lahko pade.
Zadnje ladje odhajajo. Nemci bodo vsak hip tu.
Prinesel vam je prepustnico. Na drugi strani boste varni.
Zberite svoje stvari, midva pa vam bova pomagala do pristajališča.
Ne grem. To je moj dom.
Tu je doma moj Saša. Ne morem oditi.
Nekaj vam moram povedati, gospa Filipova.
Nekaj, kar je zelo težko razumeti.
Za Sašo gre.
K Nemcem je prestopil. Ne bo ga nazaj.
Moj bog!
Moj bog.
Postal je izdajalec.
Revše malo.
Kaj je naredil?
Torej bo ostal pri njih?
Da. Pri njih bo ostal.
Tega ne bi smela reči, tovariš komisar,
a morda je tako še najboljše.
Če bodo Nemci zmagali, bo na varnem.
Vem, da je napak, a morda se je prav odločil.
Zdravnika potrebujem. Zdravnika!
Prepustnico imam. Morate jo pustiti čez.
Prosim!
Nima smisla. Ne bo preživela.
Pa bo. Moja hčerka je.
Moja hčerka je, prosim vas.
Prav, tudi vi. Spravite jo v čoln.
Zdrava sem. Odpeljali so me na drugi breg.
Pazi nase, moj Saša.
Kje je? Kje je major?
Nekaj centimetrov od tvojega obraza.
Tako neumen sem bil, Vasilij.
Človek bo vedno človek.
Novi človek ne obstaja.
Tako zelo smo se trudili ustvariti enakopravno družbo,
v kateri ne boš imel česa zavidati sosedu.
A vedno lahko kaj zavidaš.
Nasmeh... prijateljstvo.
Nekaj, česar nimaš in si želiš prisvojiti.
Na tem svetu, tudi sovjetskem,
bodo vedno bogati in revni.
Bogato obdarjeni.
Brez darov.
Bogati v ljubezni.
Brez ljubezni.
Tanja se ne bo vrnila.
Mrtva je, Vasilij.
Šrapnel jo je ubil.
Hitro je bilo mimo. Mislim, da ga ni niti videla.
Prišla bi nazaj k tebi,
potem ko bi gospo Filipovo spravila na čoln.
Vrniti se je hotela k tebi. Imela je prav.
Dober človek si, Vasilij.
Rad bi ti pomagal, Vasilij.
Naj naredim še zadnjo stvar.
Nekaj koristnega, za spremembo.
Naj ti pokažem, kje je major. - Ne, ne delaj tega.
Ne delaj tega!
DVA MESECA POZNEJE... 3. februar 1943
Danes, 3. februarja 1943, je zlovešč dan za Hitlerja
in neskončne kolone tisočev nemških ujetnikov.
To je nepozaben dan upanja za našo domovino,
za ljudi Sovjetske zveze.
Po 180 dneh vse hujših bojev v mučeniškem mestu Stalingrad
je zaradi junaštva in žrtev naših vojakov
poveljnik naše veličastne Rdeče armade
sprejel brezpogojno predajo nemških fašističnih napadalcev.
V knjigi ne najdem tega imena.
To je naslov bolnišnice in to je njeno ime.
To je naš naslov, a nje ni tu. - Ni več pri nas.
To je naslov te bolnišnice in očitno je bila tu. Pisala mi je.
Verjemite mi. Tanje Černove ni pri nas. Ne morem vam pomagati.
Vasilij Zajcev, večkratni prejemnik Leninovega odličja,
je bil imenovan za "junaka Sovjetske zveze".
Njegova puška je še vedno na ogled v Muzeju zgodovine Stalingrada,
med največjimi simboli zmage nad nacistično Nemčijo.
Prevod: Metka Čeligoj Priredba: MaStr