Díváte se někdy na někoho a přemýšlíte, co se jim honí hlavou?
To já vím, teda alespoň vím, co se honí tou Rileyinou.
A tady je.
Ahoj.
Riley.
Podívej se na sebe, nejsi ty ale malý uzlíček radosti?
Nejsi ty ale malý uzlíček radosti?
Páni.
Bylo to úžasné, jen Riley a já.
Navždy.
Nebo na 33 sekund.
- Jmenuju se Smutek. - No, ahoj. Já jsem...
Já jsem Radost.
Takže... Můžu jen... Kdybys mohla...
Jen to chci napravit. Děkuju.
A to byl teprve začátek. Vedení hlavy se od té doby jen plnilo.
Vážně hezký, to vypadá, že to zvládáš. Velmi dobře.
- Ne, to ne! Ne! Pozor! - Tohle je Strach.
Vážně dobře umí Riley udržet v bezpečí.
Pomalu, pomalu. Pozor. Jo, už jsme v pohodě.
Už je to dobrý. Děkuju vám.
- Mockrát vám děkuju. - Skvělá práce! - A pokračujeme!
A papej. Tak jo, otevři pusinku.
- To vypadá nově. - Není to nebezpečný?
- Co je to? - Dobře, pozor! Tohle nebezpečně smrdí, lidi.
- Vydržte. Co je to vůbec? - Tohle je Odpor.
Vlastně pomáhá Riley, aby se neotrávila.
Fyzicky, i společensky.
Nemá to ostré barvy, ani zajímavý tvar. Počkat.
To je brokolice!
Fuj!
No, právě jsem nám zachránila život. Jo, nemusíte mi děkovat.
Riley, jestli nesníš večeři. Nedostaneš žádný zákusek.
Počkat, vážně právě řekl, že nedostaneme zákusek?!
To je Vztek. Na všem mu až moc záleží.
- Hlavně na upíraných věcech. - Tahle ty chceš teda hrát, starouši?!
Žádnej zákusek? No, jasně! My si sníme naší veřeři!
Ale ty si nejdřív vyžereš tohle!
Riley, Riley. Letí letadýlko.
Letadýlko, máme tu letadlýlko, lidičky.
A Smutek už znáte. Ona... No, prostě ona...
Nejsem si úplně jistá, co ona pro Riley dělá.
A teď tu stojím já, takže nemůže nic vyvést. Ale ona je v pohodě.
My jsme v pohodě, vše je super. No nic, tohle jsou Rileyiny vzpomínky.
A jsou hlavně šťastné, jak si všimnete, nemyslíte?
Ale ty nedůležitější jsou tady.
Nechci to moc rozvádět technicky, ale říká se jim jádrové vzpomínky.
Každá z nich je ze super důležité události Rileyina života.
Jako když poprvé dala gól. To bylo tak skvělé.
No, hele! Podívejme na ní! To bylo skvělé!
Skvělá práce!
A každá jádrová vzpomínka napájí různý aspekt Rileyiny povahy.
To je Hokejový ostrov!
Osobně mám nejradši Vtipálský ostrov.
Vrať se, ty jedna opičko!
Jo, Vtipálský je nejlepší.
Kamarádský ostrov je taky dost dobrej.
Miluju Upřímný ostrov. A to je pravda!
A samozřejmě i Rodinný ostrov je úžasný.
Táta je super.
Pointa je, že Povahové ostrovy jsou to, co dělá z Riley Riley.
Pozor, potopíme se!
Láva!
- Hej, to se ti povedlo. - Jo.
Zámrz mozku!
Jo!
- Dobrou, miláčku. - Dobrou, tati.
A končíme.
Tak to má být! Další perfektní den. Dobrá práce, vy všichni.
Uložme teď ty vzpomínky!
Tak jo, dnes žádné pochyby, to je docela úspěch, řekl bych.
A to je vše.
Milujeme tu naší holku. Má skvělý kamarády i dům.
Nemohlo by to být lepší.
Navíc Riley už je 11.
Co by se mohlo stát?
PRODÁNO
Co to?
Dobře, to mě nenapadlo.
V HLAVĚ překlad: honzavohralik
Hele, koukejte! Most Golden Gate! Není to super?
Není z opravdového zlata, jak jsme si mysleli, což je docela zklamání,
ale pořád!
Ještě, že jsi mi řekla, že zemětřesení jsou vymyšlená, Radosti.
Jinak bych teď naprosto vyšiloval.
Jo.
To jsou moji lidi.
Dobře, už jen pár bloků. Skoro jsme u našeho nového domu.
- Šlápni na to, taťuldo! - Proč rovnou nežijeme v tom smradlavým autě?
- Už v něm jsme stejně celou věčnost. - Což bylo ale docel štěstí,
protože máme plno času na přemýšlení, jak bude vypadat náš nový dům.
Jo! Pojďme si připomenout Rileyiny nejlepší výmysly.
- To vypadá bezpečně. - Hezké.
Tohle by bylo pro Riley skvělé.
- Ne, ne. Tenhle! - Radosti, naposledy.
- Nemůže žít v sušence. - Tenhle! Má i draka!
Už jsme blízko, cítím to.
Je to tady!
Tady je náš nový dům. A...
Možná je hezký zevnitř.
- Tady máme jako žít? - Musíme.
Říkám vám, smrdí to tu, jak kdyby tu něco zdechlo.
Můžeš umřít na přestěhování se?
Strašně to přeháníte. Nikdo tu neumře.
- Koukejte! Myš! - Super. - Budu zvracet.
- A je mrtvá. Co budeme dělat? Nakazí nás! - Slez ze mě!
Hele, hele. Celou cestu táta říkal, jak hustej bude náš pokoj.
- Tak se na něj pojďme podívat. - Musí být super!
Ano, ano, ano.
- Ne, ne, ne. - Začínám závidět tý mrtvý myši.
Nechce toho být. Tohle je děs.
- Riley tu žít nemůže. - Je to děs. Naprosto děs.
Hej, to napravíme s motýlími závěsy. Četla jsem, že nový pokoj je příležitost.
- Kde jsi to četla? - Na tom nezáleží, četla jsem to a je to super.
Sem dáme postel. A támhle stolek.
- A támhle dáme hokejovou lampu. - Sem bych dal židli.
- Trofeje? - Támhle. - A hvězdy!
- Jo, to se mi líbí. - To je ono!
Pojďme si pro věci do dodávky.
Dobře, nashledanou.
- Hádej, co. Ta dodávka stěhováku tu nebude do čtvrtka. - Děláš si srandu?
- Dodávka se ztratila? - No, jo! - Tohle je nejhorší den v životě!
- Jo, dodávka se ztratila. - Všechno je děsný.
- Řekl si, že tu měla být už včera. - Já vím, že jsem to řekl.
- To mi taky oni řekli. - Máma a táta stresují!
- Stresují! - Ale ne. - Co budeme dělat?
- Co mají za problém? - Mám skvělý nápad!
- Četl jsi vůbec tu smlouvu? - Zlato, chováš se jako...
- Anderson jede a blíží se k bráně. - Hej!
- Ne, to nedáš. - Chystá se na výstřel.
- Jsem za tebou. Pozor! - A dává gól!
Jo!
- Babčo. - Co? Babčo?
Svazuje si vlasy, to je ono.
Polož mě dolů.
Pardon. Vydržte.
- Haló? - Počkat. Co...
Děláš si srandu?
Dobře, zadrž je. Hned tam budu.
Ti investoři měli přijet ve čtvrtek, ne dneska.
- Musím jít. - To je v pořádku. My to chápeme.
Ty jsi ta nejlepší. Děkuju, zlato.
Zatím, broučku.
- Táta nás právě opustil. - Tak to už nás nemá rád.
To je vážně smutný. Měla bych řídit, co?
- Radosti, co to děláš? - Jen mi dej chviličku.
Víte, co jsem si uvědomila? Riley ještě neobědvala!
Pamatujete?
Hele, viděla jsem dole v ulici pizzerie. Co tam zajít?
- Pizza zní skvěle. - Pizza! - Ano. - Pizza!
- Pizza. - Jo, to je dobrý.
- Co to sakra je?! - Kdo dává brokolici na pizzu?
- Tak a dost. Já končím. - Gratuluju ti, San Francisco,
zničilo jsi pizzu! Nejdřív havajský těstoviny a teď i pizza!
Co je to za pizzerii, že prodávají jen jeden druh pizzy?
Asi se to tak v San Franciscu jí. Pořád lepší, než ta polívka
v restauraci v Nebrasce. - To jo, byla tak hustá, že v ní lžíce stála.
Dobrý, rodina stále funguje.
Ta cesta byla vážně sranda. Co se ti z ní líbilo nejvíc?
- Flusání z okna od auta! - Rozhodně ne to, když táta zpíval.
- Být v autě připoutaná. - A co s to s tím dinosaurem?
- Jo, rozhodně. - To je dobrý.
- Řekněte "sýr." - Tati. - Zlato. - Tati!
- Tati, tati, tati! - To auto!
- Podívej se za sebe. - Zastav! Ne, ne, ne, ne!
Ne, nee.
- Pěkně, Radosti. - Líbil se mi to u dinosarua,
to byla vážně sranda.
Počkat, co? Co se to stalo?
- Ona provedla něco s pamětí! - Co jsi to udělala?
- Jen... jen jsem se toho dotkal. - To by mělo jít vrátit.
- Vrať to zpět, Radosti. - Snažím se! - To nejde vrátit!
- Ne, asi to už nejde. - To se ti fakt povedlo, Smutku.
Teď když Riley bude přemýšlet o tom momentu s tátou, tak bude smutná.
- Bravo! - Promiň, Radosti.
Já vlastně nevím... Myslela jsem, že možná kdybys... Kdybys.... Kdybych
Radosti, blíží se schodiště!
Jen nešahej na žádný jiný vzpomínky, než přijdeme na to, co se děje.
- Dobře. - Tak se připravte! Tohle bude monstr závod
a jedeme to celé až dolů.
Počkat. Co? Co se stalo?
- Jádrová vzpomínka! - Ale ne!
Smutku, co to děláš?
Vypadala napraskle, tak jsem to otevřela a ona vypadla.
Já jsem si na ně chtěla jenom šáhnout.
- Zastav jí! - Ne, ne!
Smutku, málem si se dotkla jádrové vzpomínky.
A když se jich dotkneš, tak to nejde vrátit.
Já vím, promiň, něco se mnou je. Je to jako kdybych byla na dně.
- Nejsi na dně, to je jen stres. - Nesmím dělat takový chyby.
- Jsem příšerná. - Ne, nejsi.
- Jo, jsem. - No, víš. Hele. Nemůžeš se soustředit na to špatný.
Vždycky se to dá nějak změnit, stačí si najít zábavu.
Jo, najdu si zábavu.
- To nevím, jak se dělá. - Dobře. No...
Zkus myslet na něco vtipnýho.
Pamatuješ si ten vtipnej film, jak v něm umřel ten pes?
Jo, to není...
Co, jak se tenkrát Riley tak smála s Meg, že jí vylítlo mlíko ven nosem?
- No tak. - Jo, to bolelo.
Pálilo to jak oheň.
- Bylo to... - Dobře, dobře. Na to nemysli. Něco jinýho.
- Co nejradši děláš? - Nejradši...
- Jsem ráda venku. - To je dobře! Tam je pláž a svítí sluníčko!
Jako když jsme tenkrát zahrabali tátu do písku až po jeho krk?
Napadl mě spíš déšť.
Déšť.
Déšť mám taky ráda! Můžeme skákat do louží.
Víš. A jsou super deštníky a hodně se blýská.
Spíš, když déšť houstne a nateče ti do bot.
A je nám strašná zima. A třeseme se a vše je smutné.
Hej, hej, hej. V klídku. Proč vůbec brečíš?
To je naprostej opak toho, o co se tady snažíme.
Brečení mi pomáhá vyrovant se s tvrdými problémy života.
Víš ty co, vymyslíme něco jinýho.
Co si třeba přečíst manuály k mysli? To je sranda, ne?
- Četla jsem je skoro všechny. - I tenhle? Ten vypadá zajímavě.
Znovuzískání dlouhodobé paměti číslo 47.
- Ne. - Tam je určitě zvrat!
"Dlouhodbá paměť a její data putují mezipamětními kanály."
Vidíš a už je to sranda! Ach, ty šprýmařko!
Ty můžeš číst super věci a já musím jít pracovat. Živož je nefér.
Co můžeme dělat? Kapitál nám vydrží jen na měsíc.
Možná dva, jestli nenajdeme investory, budeme muset začít propouštět.
Mami, tati! Pusa na dobrou noc.
- Já vím, já vím. O to jde. - Hned tam budu!
Slyšeli jste tátu? Zněl vážně rozrušeně.
Co to bylo? Byl to medvěd? Medvěd!
- V San Franciscu nejsou medvědi. - Viděl jsem fakt chlupatýho týpka,
vypadal jako medvěd.
Připadám si tak neklidně, asi se zblázním.
- Fuj, to nám nemusíš říkat. - Řeknu ti, čím to je.
- Za to může to stěhování! - To vám říkám celou dobu.
Je tu teď asi tak 33 věcí, kterých by se Riley měla bát.
- Chce se mi zvracet jen z toho smradu. - Nemůžu uvěřit, že se stěhujeme sem!
Hele, chápu, že máte strach, ale už jsme zažili horší věci.
Víte co? Pojďme udělat seznam věcí, ze kterých by Riley měla být šťastná.
Fajn, tak jdem na to. Tenhle dům smrdí, náš pokoj taky smrdí.
- Pizza je tu divná. - Kamarády jsme opustili.
- A dodávka s našema věcma se ztratila! - Ale no tak, mohlo by být hůř.
Jo, Radosti, mohli bychom ležet na špinavý podlaze.
Dobře, uznávám, měli jsme těžký začátek, ale myslete na všechno to dobrý.
Ne, Radosti, teď neexistuje absolutně žádný důvod, proč by Riley měla být šťastná.
- Nech to zvládnout nás. - Zítra nechoďme do školy
a zavřeme se v našem pokoji. - Nemáme čistý oblečení, nikdo nás nesmí vidět.
Mohli bychom brečet, dokud nebudeme moci dýchat.
Měli bychom se zamknout a křičet to sprostý slovíčko, co známe. Je fakt dobrý!
Počkejte chvíli. Všichni máme špatné dny.
Víte...
- Ahoj, zlato. - Vlak Špatné zprávy od mamky právě vjíždí do nádraží.
Pořád nepřijela ta dodávka. Teď řekli, že tu nebude do úterý.
Mohla bys tomu uvěřit?
- Kde je táta? - Telefonuje.
Kvůli tomuhle novýmu dobrodružství má dost práce.
Co víc se dá udělat.
Víš, táta docela stresuje. Musí otevřít tu novou firmu.
Tak když jsme tu my, spustíme alarm.
Asi bych ti chtěla jen....poděkovat.
Přes všechen tenhle zmatek jsi zůstala... No, zůstala jsi naší šťastnou holčičkou.
Tvůj otec je pod tlakem.
Ale pokud se my obě vydržíme smát, hodně mu to bude pomáhat.
Můžeš to pro něj udělat, že?
Nuže...
- Jo, jasně. - Díky čemu jsme si tě vůbec zasloužili?
- Spi sladce. - Dobrou noc.
S mámama se hádat nedá.
- Je šťastná. - Tým šťastných! - Nehádat se s mámou, jdem na to.
- Zní to skvěle. - Naprostá podpora, Radosti.
Vypadá to, že mám padla.
Já mám službu na sny, takže si vezmu na starost odeslání do dlouhodobé.
Dnes to byl skvělej den, lidi! Dobrá práce, týme šťastných.
Tak jo. Co bude v dnešním snovém vysílání?
A jsme tady. Náš nový dům.
Žij se mnou, Riley.
- Objednal si někdo brokolicovou pizzu? - Sněz mě! - Jsem přírodní!
Ne. Kdo tohle vůbec tam dole programuje?
Já vím, že bych to neměla dělat. Ale...
Takhle tenhle den neskončíme.
Neboj se. Já se ujistím, že zítřek bude dalším skvělým dnem.
Slibuju.
- Ahoj, vzbudila jsem vás? - Vážně musíš hrát?!
No, musím trénovat a nepřijde mi to tolik jako hraní, jako rachocení.
Dobře. První den školy. Velmi vzrušující.
Včera jsem zůstala vzhůru a přišla na nový plán.
Začínáme, Strachu,
potřebuju seznam všeho negativního na prvním dnu v nové škole.
Na to jsem myslel předem. Ví někdo jak se píše "potřebný?"
Odpore, ujisti se, že Riley dnes bude vynikat, ale taky zapadat.
Když je to na mě, Riley bude vypadat tak dobře, že ostatní děti při pohledu
na svoje oblečení budou zvracet.
- Radosti? - Ano, Radosti? Ty povedeš celou radu.
A celý den činit Riley šťastno a mohu jen říct, že má nádherné šaty.
Ach, tyhle staré? Moc děkuji. Mám ráda, jak se točí.
Vlak myšlenek. Přesně na čas.
Odpore, vylož sny na den. Mám extra dávku, kdyby se ty hodiny vlekly.
To by se mohlo hodit, pokud je ta nová škola plná nudných neužitečných předmětů.
- Což nejspíš taky bude. - Smutku, mám pro tebe super
důležitou práci, jen pro tebe.
- Vážně? - Za mnou.
- Co to děláš? - Tak a hotovo. Skvělé.
Tohle je kroužek smutku, ty máš na práci se ujistit,
že všechen smutek zůstane uvnitř toho kroužku.
Takže chceš, abych tu jenom stála?
Hele, já ti nemůžu říkat, jak máš dělat svojí práci.
Jen se ujisti, že všechen smutek zůstane uvnitř kroužku.
Vidíš? Na to jsi profík. Není to snad sranda?
- Ne. - To je ono.
Tak jo, lidičky. Nový začátek. Budeme mít dobrý den,
z kterého uděláme dobrý týden, z kterého uděláme dobrý rok,
z kterého uděláme dobrý život!
Takže máš velký den. Nová škola, noví kamarádi.
Já vím. Jsem docela nervózní, ale hlavně se těším.
Jak vypadám? Vypadám dobře?
Vypadáš krásně. Budeš v pořádku?
- Nemáme tě doprovodit? - Táta a máma s náma na veřejnosti?
- Ne, díky. - Já to zvládnu.
Ne, zvládnu to. Ahoj, mami.
- Ahoj, tati. - Měj se hezky ve škole, opičko.
Užij si to, zlatíčko.
- Jste si jistí, že to chceme udělat? - Hurá, dovnitř!
Dobře, dovnitř! Ano!
Dobře támhle máme skupinu drsnejch holek.
- Jak to víš? - Dvojitý náušnice, nákrčník.
- Páni, má na sobě oční stíny? - Jo. S nima se chceme kamarádit.
- Tak si s nima jdeme promluvit! - Děláš si srandu? To nemůžeme.
Chceme, aby nás měly rády.
- Jo. Počkat... Cože? - Mám skoro hotové možné katastrofy.
Nejhorší možný scénář je přeřeknutí se, náhlé vybuchnutí vzteky,
nebo být vyvolaná učitelem. Takže pokud nedojde na tyhle...
Ahojte všichni, dnes máme ve třídě nového studenta.
Děláte se zi mě srandu? Hned na začátku?!
Tohle se nemůže dít.
Riley, chtěla bys nám o sobě něco povědět?
- Ne! Předstírejte, že neumíme mluvit anglicky. - Neboj se.
Já to zvládnu.
Dobře. Jmenuju se Riley Anderson, jsem z Minnesoty
a teď bydlím tady.
A jaká je Minnesota? Řekla bys nám o ní něco?
Rozhodně tam máte více sněhu, než mi tady.
Ta je skvělá!
Jo, je tam dost zima. Zamrzají jezera a pak na nich hrajeme hokej,
byla jsem ve skvělém týmu, jmenujeme se Prérioví psi.
Moje kamarádka Meg hraje v útoků a táta nás trénuje.
Vlastně každý v mé rodině bruslí.
Je to taková rodinná tradice, chodíme bruslit každý víkend,
teda chodili jsme. Než jsem se odstěhovala.
- Hej, co se děje? - Co to? - No tak, Smutku!
Ty ses dotkla vzpomínky? O tom jsme už mluvily.
- Jo, já vím. Omlouvám se. - Zpátky do kroužku.
- Co se děje? Nejde to. - Vypni to, Radosti.
- Pak jsem se přestěhovali sem. - Drsný holky si šeptají!
Viděli jste ten pohled? Ony nás soudí!
- No tak. - Někdo mi to pomožte sundat.
Všichni tahejte.
Ale teď je všechno jinak. Po přestěhování.
Ale ne! My brečíme! A ve škole!
Smutku, co to děláš?
Omlouvám se.
- To je jádrová vzpomínka. - Ale je modrá.
Ne, počkat!
Zastavte to! Ne, ne!
Radosti, ne...
- To je jádrová vzpomínka. - Dost! Nech toho! - Počkej.
Jádrové vzpomínky!
Ne, ne, ne!
Děkujeme, Riley. Chápu, že stěhování může být těžké..
Ale rádi tě tu vidíme.
Dobře, všichni, vyndejte si učebnice dějepisu a nalistujte sedmou kapitolu.
Můžu to sprostý slovíčko říct, teď?
Ale ne.
Tahle ta. Druhá, třetí. Dobře.
To ne.
Pěkná přihrávka Reedovi. Blíží se k brance.
- Ale ne. Dívá se na nás. Co říkala? - Co? Pardon, pane. Nikdo neposlouchal.
Vyváží se dnes odpad? Nechali jsme zvednutý prkýnko?
Co?! Co je to, ženská?! Co?!
- Zase se tak pitomě tváří. - Klidně bych teď uškrtila.
Dejte mu další signál.
Takže. Riley, jak bylo ve škole?
- To jako vážně? - Dělá si srandu?
- Bože. - Kvůli tomuhle jsme se vzdaly toho brazilskýho pilota?
Z cesty! Vezmu to za Radost.
Škola byla super, jasný?!
Riley, je všechno v pořádku?
- Pane, právě protočila oči. - O co jí to jde?
Dobře, ukažte jí, kdo je tady pánem. Použijeme tlačítko.
Ne, tlačítko ne.
Riley, tvoje nové chování se mi nelíbí.
- Tak já ti ukážu chování! Jasný? - Ne, ne. Buď radostný.
Co máte za problém? Jen mi dejte pokoj.
Pane, hlásím vysokou úroveň vzteku.
- Jdeme na smrtelnou úroveň 2. - Slyšeli jste, smrtelná úroveň 2.
Poslyš, mladá dámo, netuším odkud se vzalo to nerespektující chování.
Chceš to dostat, taťko?! Tak si pro to pojď!
- Jo, no... No... - Je to tady!
Připravte tlačítko!
Klíče do bezpečnostní pozice!
Připraveni k vypuštění na váš rozkaz, pane.
Prostě zklapněte!
Palte!
To by stačilo! Do pokoje!
Hned.
Tlačítko zafungovalo. Tlačítko zafungovalo!
Dobrá práce, pánové. To mohla být pohroma.
Tak to byla pohroma.
Pojď. Poleť se mnou, lásko.
To půjdeme tam? Po tomhle?
- Je to ta nejrychlejší cesta zpátky. - Ale je přímo nad skládkou vzpomínek.
Pokud tam spadneme, budeme navždy zapomenuty.
Musíme to udělat. Pro Riley.
- Jen pojď za mnou. - Dobře. - Není to tak vysoko.
Je to úplně...
Ahoj.
To... To dole se mi tak trochu vymklo z rukou.
Chceš si o tom promluvit?
No tak. Kde je moje šťastná holka?
Opičko.
Snaží se oživit vtipálkovství.
Zpátky! Rychle, rychle!
Co to?
Chápu.
Potřebuješ čas sama se sebou.
Promluvíme si později.
Máme obrovskej problém.
Radosti, kde jsi?
Přišli jsme o Vtipálský ostrov. To znamená, že můžeme přijít
i o Kamarádský, Hokejový, Upřímný a Rodinný.
Napravíš to, že ano, Radosti?
Já... Já nevím.
Ale musíme to zkusit. Tak jo, pojď.
Riley, jde spát. Což je dobré.
Když se zamyslíš, nemůže se stát nic dalšího špatnýho, když spí.
My se jen vrátíme zpátky do řídícího centra, než se vzbudí.
Vezmeme to přes Kamarádský ostrov.
- To nikdy nezvládneme. Ach ne, ne. - Ne, ne, ne. Ne, ne.
Můžeme se tam dostat jinudy. Pamatuješ si ten vtipný film, jak v něm umřel pes?
Smutku, na tohle nemáme čas.
Jenom to musíme obejít. Touhle scénickou cestou.
Počkej, Radosti, tam se můžeš ztratit.
Mysli pozitivně.
Dobře, pozitivně si myslím, že se tam ztratíš.
To je dlouhodobá paměť.
Nekonečné bludiště zatáček a uliček, četla jsem o tom manuál.
Manuály? Manuály! Tys četla manuály!
- Jo. - Takže znáš cestu zpátky do řídícího centra?
Ano.
Budeš moje mapa. Tak jdeme. Veď mě, má mapo.
- Ukaž mi kudy jít. - Dobře, jen...
Jsem moc smutná na chození. Dej mi pár...
...hodinek než...
- Kudy? Do leva? - Do prava.
Ne, myslela jsem do leva. Do leva je správně.
- To je dobře. - Tak jo.
- Tohle vlastně není tak špatný pocit. - Dobrá, jdeme na to!
Budeme do rána zpátky v řídícím centru. My to zvládneme, to bude brnkačka.
Funguje to!
Tohle nefunguje.
- Už jsme blízko? - Jo, jen zase do prava.
Jo, a pak do leva, a pak zase do leva a do prava.
Jsi si jistá, že víš, kam jdeme? Přijde mi, že jdeme pryč od řidícho centra.
Riley vstala.
Nešahat! Pamatuješ?
- Když se jich dotkneš, zůstanou smutné. - Ach, promiň. Nedotknu.
- Počínaje teď. - Já už to nevydržím.
- Začínáme! - Pracovníci mysli!
Ale Radosti, jsme skoro...
Telefonní čísla. Ty všechny nepotřebujem, vždyť je má ve svým telefonu!
- Vymaž to všecko, prosím. - Omluvte mě. Ahoj! - Jdem na to.
- Potřebuju najít Kamarádský ostrov. - Koukej, čtyři roky lekcí hraní na piano!
- Jo, vypadá to dost vybledle. - Víš co, zanech to hlavní a zbytek vymaž.
- Vy jste... - Američtí prezidenti, co myslíš?
- Necháme tam je Washingtona, Lincolna a Obamu. - Zapomenout!
Hej, tyhle nemůžete vyhazovat, to jsou perfektní vzpomínky!
- Jméno každý pěkný princezny? Ne. - Ano, to je kritická informace!
- Třpytkobouře, Medovnice... - Zapomeňte je!
- Hej, vraťte je zpátky! - Jsou na skládce. Tam odsud se nic nevrací. - Jo.
- Hele, dámo. Tohle je naše práce. - Když Riley nezajímá její vzpomínka, vybledne.
- Vybledne? - Stává se to i těm nejlepším. - Až na tohohle pašáka.
Tahle nikdy nevybledne.
- Písnička z reklamy na žvejkačky?! - Někdy ji vysíláme do řidícího centra,
úplně bezdůvodně. - Hraje to v Rileyině hlavě pořád dokola.
Milionkrát.
Všichni tu písničku známe, jasný? Jo, dobře. To by stačilo.
- Co myslíš? Uděláme to? - Jo.
Dobře, jdem na to!
Cože? Zase tohle?!
Počkejte! Víte jak se dostat na Kamarádský ostrov?
Líbí se ti tam? Cítila jsi nějaký zemětřesení? A co ten most?
Jo, je dobrej. Jak jste dopadly na play-offu?
Vyhrály jsme první hru. Trenér říkal, že se letos možná dostaneme do finále.
Jo a máme v týmu jednu novou holku. Je vážně strašně super!
- Nevěřím, že to řekla. - Novou holku?!
Meg už má novou kamarádku?!
Hele, hele. Zůstaň šťastný. Nemůžeme přijít o další ostrovy, lidi.
Dokážeme si nahrávat, bez dívání se na sebe. Je to jako číst si myšlenky!
Ráda čteš myšlenky, zlato? Mám pro tebe něco na čtení hned teď.
Buď je chviličku v klidu.
- Už musím jít. - Cože? - Už musím jít!
No tak, dobře! Nemohli byste mi jen říct, kudy se dostat na...
Ale ne!
Kamarádský ostrov!
Co to?
Ne, Kamarádský.
Tenhle Riley milovala.
A teď je pryč. Sbohem kamarádství, ahoj osamocení.
Prostě půjdeme delší cestou!
Jo, delší, delší, delší, delší, delší cestou.
Připravena.
Musí existovat rychlejší cesta.
Podívejme se na tebe.
Tebe si vezmu, ale tebe ne.
Dělám si srandu, tebe tu nechat nemůžu.
Ahoj.
Počkej! Hej, počkej!
Stůj, počkej!
Haló?
Hledal jsem... Já jsem hledal. Pozor na ní!
- Co? - Nazdar, usmrkanko.
- Bouchnul jsem se. - Počkat. Tebe znám!
Ne, neznáš. To se mi stává často. Jsem podobný hodně lidem.
Ne, ne, ne. Znám. Bing Bong! Rileyin imaginární kamarád!
- Ty mě vážně znáš? - Jasně! Riley si s tebou strašně ráda hrála!
Vy dva jste byli nejlepší kamarádi. Ty bys mohl vědět...
Snažíme se dostat zpátky do řidicího centra.
- Řidicího centra? Vy jste tam odsud? - No, jo jsme.
- Já jsem Radost. Tohle je Smutek. - Ty jsi Radost? Ta Radost?!
- A co sakra děláš tady?! - To je dobrá otázka.
Chceš odpovědět, Smutku.
Bez tebe už nikdy nebudu šťastný. To se nesmí stát. Musíš se vrátit.
- Ten stůl! Pojďte za mnou. - Ach, děkujeme.
Je vážně super, tě zase vidět. Musím ti říct, že jsem tvoje obrovská fanynka.
Pamatuješ si, když jste s Riley měli kapelu?
Byla jsem na všech vašich koncertech.
- Jo, hrál jsem na nos. - A těšilo mě vidět tě běhat po stropě.
- Dvojnásobný světový šampion. - A pamatuješ na raketu?
- Poháněla ji písničková energie. - Jasně, vaše vlastní písnička!
- Kdo je tvůj kamarád na hraní? - Bing Bong, Bing Bong.
- Kdo má raketu, která tě rozesmívá? - Bing Bong, Bing Bong.
Kdo, že to vlastně máš být?
Abychom si to ujasnili. Jsem hlavně z cukrové vaty, ale tvarově...
Jsem z části kočka, z části slon a z části delfín.
Delfín?
Musíš pamatovat, že když Riley byly tři byla zvířat jenom o jejich zvuku.
Kráva dělá bů, ovce dělá bé. Tenkrát se mluvilo jen o tom.
Jo, jo. Asi máš pravdu. Co to vůbec děláš?
No, poslední dobou není moc prostoru pro imaginarní kamarády, takže víš...
- Já... - No tak, nebuď smutný.
Něco ti řeknu. Až se vrátím do řidicího centra. Zajistím, aby si tě Riley pamatovala.
- To bys udělala? - Jasně! Má tě ráda.
Tohle je nejlepší den mýho života!
- Jsi v pořádku? - Co se to děje?
Brečím ve sladkostech. Zkus karamelu, je výborná.
- Na, použij tohle. - Díky.
Teda, ještě počkej.
Vždycky se tam zaseknou.
Tady.
Co je? Je imaginární.
Díky. S tímhle bude dostat se do řidicího centra mnohem jednodušší.
Cože? Ne, my nepůjdeme! Jedeme tam vlakem myšlenek.
Vlak? No, jasně. To je mnohem rychlejší. Ale jak se na něj dostaneme?
No, on jezdí všude možně, ale v Zemi představivosti je nádraží.
Znám zkratku. Pojďte! Tudy.
Dobře, jdeme.
Nádraží je přímo tady. Až po vás.
- Radosti? - Co je?!
Já o tomhle místu četla v manuálu. Neměly bychom chodit dovnitř.
Bing Bong řekl, že je to nejrychlešjí cesta do řidicího centra.
- Ale Radosti, on je abstraktní myšlenka. - O čem to mluvíš?
Já sem chodím pořád. Je to jen zkratka. Vidíš?
N-E-B-E-Z-P-E-Č-Í To je zkratka.
Dokážu vám to.
Koukejte na mě. Jsme blíž k nádraží,
protože jdu zkratkou.
- Pojďme okolo. Tudy. - Jsem skoro tam.
Jestli chceš jít delší cestou, tak jdi. Ale Riley potřebuje být šťastná.
Ten vlak si ujet nenechám. Bing Bong ví, co dělá.
Je poloviční delfín a ti jsou velmi chytří.
Asi jo.
- Dobře, jaký abstraktní koncept se dnes snažíme vystihnout? - Osamocení.
Něco tam je. Na chvíli to zapnu, aby se ten stroj vyčistil.
Co jsem vam říkal? Budete v řidicím centru hned.
Hele, mrkejte na to.
- Co se to děje? - Ale ne, oni to zapnuli.
To jsem ještě neviděl.
Můj obličej! Můj krásný obličej!
- Co se děje? - Zabstraktňujeme se.
Má to čtyři fáze. Tahle je první. Rozdělení objektu na tvary.
Dobře, jen nepanikařte. Důležité je, abychom všichni zůstali pohromadě.
Tohle je druhá fáze. Rozkládáme se!
Utíkejte!
Necítím svoje nohy! Aha, tady jsou.
Postavte se.
Musíme se odsud dostat! Než přijdeme o tvar a barvu.
Zůstaneme tu navždycky!
- Bing Bongu, proč jsme sem chodili? - Říkal jsem ti, že je to zkratka!
Vlak!
Ale ne. Jsme dvourozměrní. To už je třetí fáze!
- Nikam se nedostaneme! - Umřeme, my tu umřeme!
No tak.
Nevejdeme se tam.
Ale ne, jsou z nás jen tvary! Tohle je poslední fáze.
My to nezvládneme!
Super, jsme dvourozměrní.
Spadněte na obličej.
Stůj!
To ne. Říkal jsi, že je to zkratka.
Říkal, ale tam jsme teda vážně chodit neměli. Tam to bylo nebezpečné,
měli by tam dát aspoň ceduli. - Za jak dlouho jede další vlak?
Kdo ví?
Ale neboj se, je tu další nádraží. Tudy! Vlak tam vždy zastavuje!
Právě před tím, než jede do řidicího centra. Jestli si pospíšíme, chytneme ho.
Ale nebude tu další tvoje zkratka, že ne?
Jo, bude!
- Vážně je tu další nádraží? - Tudy.
Vítejte v Zemi představivosti!
- Země představivosti? - Jasňačka. Chodím sem pořád, jsme tu skoro starosta.
Hej, holky! Máte hlad? Je tu Hranolkový les!
To snad ne!
Koukejte na tohle! Trojefové město! Medaile,
stužky. Tady je každý vítězem!
- Já vyhrál první místo! - A já taky!
Cena za účast.
Počkat! Je tohle...
Je tohle... Podívejte! Mrakové město!
To je moje oblíbené. Ach, tak měkoučké.
Taky to zkusím.
Hej, co to tu vyvádíš?! Tu zeď mi opravíš!
Jinak máš problém.
Ale ne, láva!
Země představivosti je ta nejlepší!
Proč je jen tak interaktivní?
Mrkej! Dům z karet!
Počkat! Vydrž chviličku.
- Tvoje raketa! - Jo, schoval jsem si jí tu do bezpečí.
A teď můžu vzít Riley až na měsíc.
- Omlouvám se. - Skvělý.
- Páni, miluju Zemi představivosti. - No není skvělá?
A vždycky je tu něco nového jako...
Kdo to sakra je?!
- Imaginární kluk. - Umřel bych pro Riley.
- Toho jsem ještě nikdy neviděl. - Žiju v Kanadě.
Tak či tak, tudy. Do školkového světa!
- Už jsme skoro u nádraží. - Jdeme za tebou, Riley!
Měla by to být sranda. Nový tým, noví kamarádi.
Ty děcka hrajou vážně dobře. Na to, že jsou ze San Francisca.
Musím jít.
Dobře. Hodně štěstí, miláčku.
Štěstí nám teď nepomůže, jestli se pokusí použít Hokejový ostrov, tak spadne i ten.
A právě proto jsem sesbíral všechny hokejové vzpomínky, co znám.
Jedna z nich musí fungovat jako jádrová vzpomínka.
- Už se chystá hrát! - Rychle, dej to tam!
My to udělali, bando! Zabral to!
Nahraje někomu, no tak! Přihraj, přihraj!
Ne, ne, ne, ne!
Proč jsme se neučili?
Zrychli to!
- Tak se na to podívejme. - Ne, Vzteku, buď šťastný.
- Riley, co se děje? - Jedeme domů.
- Ty nedokončíš trénink? - Proč jako?! - Hej.
- Bude to v pořádku. - Přestaň říkat, že vše bude v pořádku!
Hokej!
Ale ne. Ne, ona miluje hokej. Nemůže se vzdát hokeje.
- Bing Bongu, musíme se dostat na nádraží. - Jasná páka, jdeme tudy.
Jenom kolem Velkýho krekrovýho hradu. Hej... To je divný.
Velký krekrový hrad býval přímo tady. Nechápu, proč ho přestěhovávali.
A myslím, že tu někde byli i poníci.
- Hej, co se to tu děje? - Jo. To já nevím.
- Musíme se vrátit. - Snový svět princezen!
Ne! Plyšová socha!
Moje raketa! Počkejte! Riley a já jí pořád užíváme!
Pořád je v ní zbytek písničkové energie. Kdo je tvůj kamarád na hraní?
Ne!
Ne, ne. Nemůžete vzít mojí raketu na Skládku. Riley a já letíme na Měsíc.
Riley se mnou nemohla zkoncovat.
Hej, to bude v pořádku. My to napravíme.
Jen se musíme dostat do řidicího centra. Kudy se jde k nádraží?
Měl jsem naplánovaný výlet.
Hele, kdo je lochtivej? Tady je lechtací příšera!
Hele, Bing Bongu, mrkej.
Zahrajeme si vtipnou hru. Ty ukážeš, kde je nádraží a všichni tam půjdeme.
Nebude to snad sranda? Tak pojď. Jdeme na nádraží.
Je mi líto, že ti vzali tvoje vozítko. Vzali ti něco, co jsi miloval.
Je to pryč. Navždy.
- Smutku, nerozesmutni ho ještě víc. - Promiň.
Je to vše, co mi zbylo po Riley.
Vsadím se, že jste s Riley zažili skvělá dobrodružství.
Byla úžasná. Jednou jsme se vraceli v čase a ten den jsme dvakrát snídali.
- Smutku. - Zní to neuvěřitelně, vsadím se, že se to Riley líbilo.
Líbilo. Byli jsme nejlepší kamarádi.
Jo, to je smutné.
Už jsem v pořádku.
Pojďte, na nádraží je to tudy.
- Jak jsi to dokázala? - Já nevím.
- Byla jsem smutná, tak jsem poslouchala, co... - Hej!
Tady je ten vlak!
Zvládli jsme to.
Konečně se dostaneme domů.
- Ale ne. Tyhle fakta a názory vypadají tak podobně. - O to se nestarej.
To se stává pořád.
Na žebříčku od jedný do desíti, dávám tomuhle místu nulu.
Tak proč tu furt jen postáváme a neděláme sakra něco?!
- Jako co, ty chytráku? - Jako dát výpověď.
To dělám já. Jasně, je to zbabělý,
ale tenhle zbabělec aspoň přežije.
Pocity nemůžou dát výpověď, génie.
Myslela jsem, že máme Riley udržet šťastnou.
Počkejte chvíli! Počkejte!
- Co je to? - Ale nic, jen nejlepší nápad ze všech.
- Jakej? - Všechny jádrové myšlenky byly stvořeny v Minnesotě.
Takže se vrátíme do Minnesoty a uděláme si jich víc.
Počkat, počkat. Chceš, abychom utekli z domova?
Tak bych tomu neříkal. Nazveme to program získání šťastných jádrových vzpomínek.
To nemůžeš myslet vážně.
Hele, náš život byl perfektní! Dokud se táta a máma nerozhodli,
že se přestěhujeme do San Pitomýho Francisca.
Ale to je prostě tak drastické.
Musím ti snad připomínat, jak svělé to bylo tam?
Náš pokoj, naše zahrada, naši kamarádi.
Prosil jsem se snad o tu pitomou reklamu na žvejky?!
Tak či tak, bylo to tam lepší, to se vám snažím říct.
Jo, Riley byla v Minnesotě šťastnější.
Počkat. Neměli bychom se na to rozhodnutí nejdřív vyspat nebo tak něco?
Fajn, vyspěme se na to. Jsem si jistej, že nás čekají časy plné zábavy.
- Hej, hej! Proč nejedeme? - Riley usnula.
- Všichni máme padla. - Takže tady budeme čekat až do rána?
- Jo, Vlak myšlenek nejede, když ona spí. - Ale tak dlouho čekat nemůžeme!
A co jí probudit?
Smutku, to je směšný. Jak bychom jí mohli...
- A co jí probudit? - Skvělej nápad, Radosti. - Díky.
Jdeme.
PRODUKCE SNŮ
Páni, tady je to obrovský.
- Jo, ale vypadá to menší, než jsem čekala. - Panečku.
"Mohu létat?" Ten miluju!
Duhová jednorožkyně! Je přímo tam.
- Moje kamarádka říká, že jsi slavná. Chce tvůj autogram. - Ne, ne!
Smutku, neotravuj paní Jenodorožkyni, dobrá?
Pardon, ona je z vesnice. Docela ztrapňující.
Byla jste skvělá v Pohádkově snovém dobrodružství - Sedmá část.
Dobře, nashledanou. Mám vás ráda.
Co jen to znamená? No nic, jdeme dovnitř.
Připravte natáčení scény ve třídě. Dorazily dnešní vzpomínky,
máme hodně materiálu k práci. Riley se vykašlala na svojí nejlepší kamarádku.
Měla děsný den ve škole a sekla s hokejem.
Scenáristi napsali hodně dobrý scénář.
Jenom protože jsou Radost a Smutek pryč, musím být na hlídce snů.
Dobře, tak jak jí probudíme?
No, občas se vzbudí, když má strašidelnej sen.
- Mohli bychom jí vyděsit. - Vyděsit jí?!
- Ne, ne. Už si toho vytrpěla dost. - Ale Radosti... - Smutku!
Ty se možná vyznáš tady dole, ale já se zase vyznám v Riley.
Učiníme jí tak šťastnou, že se probudí nadšením.
- Musíme ji rozveselit k probuzení. - Ale to se nikdy předtím nestalo.
Riley miluje psy. Obleč si to.
Nemyslím si, že to zabere.
Bing Bongu, nedovol, aby se jim něco stalo.
Jo.
Přidejte filtr reálnosti.
Miluju to.
Všichni si pamatujte, že máte hrát na kameru. Riley je tou kamerou.
Maskérky pryč tam odsud. Vysíláme za pět, čtyři, tři,
Dobrý den, třído.
Než začneme s dnešní výukou.
- Ta učitelka to celý zkazila. - ...ovlivní vaši závěrečnou známku.
Vám chci představit naši novou studentku.
- Riley, chtěla by sis stoupnout a představit se? - Nahoru.
A teď ty.
Jmenuju se Riley Anderson, jsem z Minnesoty
a teď jsem tady.
Fuj! Koukejte, vypadávají jí zuby!
- Fuj. - To je nechutný.
Vypadávající zuby. To je fakt něco.
Nechtě mě hádat, nemáme na sobě kalhoty.
- Hele, koukejte, přišla do školy bez kalhot! - Já to říkal.
- Připravená? - Nemyslím si, že tahle radostná věc bude fungovat.
- Ale kdybychom ji vyděsily. - Prostě dělej to, co já.
- Jdeme na to. - Jo.
Haf, haf, haf. Haf, haf, haf.
- Co je to? - Co se to děje?
SPÁNEK
Pusť to!
Pojďme slavit! Pojďme tancovat!
Jéé, party.
- Haf, haf, haf. Haf, haf, haf. - Radosti, nezabírá to.
Smutku, co to děláš?! Vrať se sem.
Je to jen sen. Jenom sen. Jen sen.
Oni se jí snaží probudit! Zavolejte ochranku.
- Ahoj, Riley. To jsem já. - Bing Bong?
Kdo je tvůj kamarád na hraní? Bing Bong, Bing Bong.
Smutku, ničíš tenhle sen. Ty jí děsíš!
Ale sleduj, funguje to!
SPÁNEK
Nepatří do tohohle snu. Seberte je!
Stát!
Zabírej něco jinýho, něco jinýho!
Trapný!
Au, opatrně. Tohle nemůžete!
Já mám známý v řidicím centru!
Ne, ne, ne, ne, ne, ne!
On má jádrový vzpomínky!
Jdem!
- Kde to jsme? - V podvědomí.
Sem dávají všechny problemáře.
- Mám nějakou volnou čepici. - Jak se tam dostaneme?
- Ukaž. - Nevzal si mi mojí čepici? Nebo tahleta je tvoje?
- Jo, tahle je moje. - Jsi si jistej? Já nevím, koukni se na cedulku.
- Jo, je tu "moje čepice." - Počkat. "Moje čepice?"
- Ano, "moje čepice." - Ale to jsem napsal do svojí čepice.
- O čem to mluvíš? - Máš mojí čepici. - Dobře, ale...
Moje je...
- Hej, vy! - Ou, chytli jste nás.
Vraťte se tam, žádný utíkání.
Tady se mi nelíbí. Tady nechávají Rileyiny největší strachy.
Brokolice.
Schody do sklepa.
Babiččin vysavač!
Dobře, tak pojď.
- Nechoď tak hlasitě. - Já se snažím.
Co se to...
Obal od bonbónu.
Bing Bongu!
- Radosti? - Tady jsi.
Kdo je oslavenkyně? Kdo je oslavenkyně?
Máš jadrové vzpomínky?
Ano, jemu šlo jen o sladkosti.
Vypadněme odsud! Rychle na vlak.
- Počkat. Vlak nejede. Pořád musím vzbudit Riley. - Ale jak?
To ne!
He-hej Smutku... sly-slyšelas o tý... o-oslavě, kterou máme.
Ach, a-ano, Radosti. Není to... na-na-na-narozeninová oslava?
Řekla jsi narozeniny?
- A bude tam dort a dárky. - A hry a balonky.
- Jaký narozeniny?! - Tak jo, pojď za náma.
Není nic lepšího na probuzení, než se pořád bát, co?
- Dobře, ale tohle je moje písmo. - Ne, není. To je moje čepice.
- Já to napsal. - Ne, tahle je moje.
Kdo je oslavenkyně?
VZHŮRU
Tak jdeme!
My to zvládli!
- Hádejte, kdo jede do řidicího centra. - My!
- Co se to děje? - On to zase udělal!
Byli jsme ve škole, byli jsme nahatý a byl tam pes.
- Ale honil mě klaun a byl tam Bing Bong. - Ty idiote!
Byl to jen sen! Tohle je směšný.
Už se ani nemůžeme pořádně v noci vyspat.
Čas na akci. Pitomej táta, pitomá máma.
Kdyby nás nepřestěhovali, nic z toho se nestane.
Kdo do toho jde se mnou?
Ne, ne, ne, ne.
Jo, uděláme to.
Přijala nápad.
- Teď už není cesty zpět. - Ale jak se dostaneme odsud do Minnesoty?
No, mohli bychom si půjčit slona a dojet tam na něm.
- Jo, to zní hezky. - Jedeme autobusem, blbečku!
- Zítra jeden jede. Perfektní. - Kolik to stojí peněz?
Kde vůbec vezmeme peníze?
- Mámy kabelka. - To bys neudělal!
Jo, to bych udělal. Kde jsme jí to viděli naposledy,
Ne!
Bude někde dole. Můžou za to rodiče, tak nás z toho taky můžou vyplatit.
A co tohle, co? To není hezký?
Odtud můžeš vidět všechno.
Hele, támhle je induktivní zdůvodňování, támhle je dejavú.
Támhle je jazykové zpracovávání.
Támhle je dejavú. Támhle je kritické přemýšlení.
Támhle je dejavú. A koukejte sem, lidičky, vzpomínky!
Hej, byl to dobrý nápad.
Vyděsit Riley k probuzení. Nejsi zas tak špatná.
Vážně?
Dobrá práce.
Nemůžu se dočkat, až bude zpět stará Riley. Až se vrátíme, všechno to napravím.
Páni, je tohle Riley?
Je teď tak velká, nevejde se mi do rakety.
Jak doletíme na Měsíc?
Tahle je z toho zakroucenýho stromu pamatuješ? Hokejový tým přišel,
máma a táta tam tleskali. Jen se na ní podívej.
Byla šťastná a smála se.
- Tuhletu miluju. - Já taky.
- To je ono, holka! Už to chápeš. - Jo.
Byl to ten den, kdy Prérioví psi prohráli velký zápas v play-offu,
Riley se cítila děsně, protože nedala vítěznou branku.
Chtěla skončit.
Promiň, zase jsem zesmutněla, že jo?
Něco ti řeknu, na tom zapracujeme, až se vrátíme zpátky.
Dobře?
Dobře.
Já to prostě nechápu.
Proč by naše stěhovací dodávka vůbec jela do Texasu?
Mnoho zákazníků?
Ale nám slíbili dodávku na pátého.
Promiňte, ale není nějaký způsob jak to urychlit?
Upřímný ostrov?!
Pozor!
Držte se!
- Dostaňte je ven! Šup, šup! - Mám ho.
To byla naše cesta domů! Ztratili jsme další ostrov.
- Co se to děje? - Copak jsi neslyšela?
Riley utíká z domova.
Cože?
Počkat, počkat, lidi. Vážně to uděláme?
- Chci říct, tohle je vážný. - Podívej, nemáme jádrový vzpomínky.
Chceš, aby Riley byla šťastná? Vratíme se do Minnesoty
a uděláme jich víc.
Radosti, jestli si pospíšíme, pořád jí můžeme zastavit.
Rodinný ostrov. Jdeme!
Radosti!
Radosti, je to moc nebezpečné. Tam to nestihneme.
Ale to je naše jediná cesta zpět.
Vzpomínací tunel!
Můžeme se nechat vzpomenout.
Měj hezký den, miláčku.
- Uvidíme se po škole, opičko. - Máme tě rádi!
Běžte! Utíkejte, utíkejte! Honem!
Pozor, Smutku! Smutku, přestaň!
- Ubližuješ Riley. - Ne, ne, ne. Zase jsem to udělala.
Když sem vlezeš, tak ty jádrové vzpomínky se stanou smutnými.
Omlouvám se. Riley musí být šťastná.
Radosti?
Radosti!
Radosti?
Radosti!
Radosti, co to děláš? Přestaneš, prosím?
Copak to nechápeš, Radosti?! Jsme tu uvěznění.
Jsme zapomenutí.
Pamatuješ si, jak vystrkávala jazyk, když dělala omalovánky?
Její pohádky jsem mohla poslouchat celé dny.
Já jen chci, aby Riley byla šťastná.
Byl to ten den, kdy Prérioví psi prohráli velký zápas v play-offu,
Riley se cítila děsně, protože nedala vítěznou branku.
Chtěla skončit.
Smutek.
Máma a táta. Tým.
Oni přišli na pomoc.
Kvůli Smutku.
Musíme se dostat zpátky nahoru!
Radosti, jsme tu uvěznění. Možná je to i jiná planeta.
Jiná planeta!
Kdo je tvůj kamarád na hraní?
Kdo má raketu, ve který křičíš jen "Hurá"?
Kdo je nejlepší každým způsobem a chce zpívat každý den?
Kdo je tvůj kamarád na hraní? Bing Bong, Bing Bong.
Kdo má raketu, ve který křičíš jen "Hurá"?
Naskoč.
Kdo je tvůj kamarád na hraní? Bing Bong, Bing Bong.
Kdo má raketu, ve který křičíš jen "Hurá"? Bing Bong, Bing Bong.
Kdo je nejlepší každým způsobem a chce zpívat každý den?
Bing Bongova raketa tě nutí křičet. Bing Bong, Bing Bong.
Kdo je nejlepší každým způsobem a chce zpívat každý den?
Jdeme!
Kdo je tvůj kamarád na hraní? Bing Bong, Bing Bong.
Kdo má raketu, ve který křičíš jen "Hurá"? Bing Bong, Bing Bong.
Kdo je nejlepší každým způsobem a chce zpívat každý den?
Pojď, Radosti. Ještě jednou.
Mám z toho dobrý pocit.
Zpívej víc nahlas!
My to zvládneme.
Bing Bongu! Zvládli jsme to...
My... Bing Bongu?
Bing Bongu!
Zvládlas to!
Jdi! Jdi zachránit Riley!
Vem jí na Měsíc za mě.
Dobře?
Pokusím se.
Bing Bongu.
Slibuju.
Jsme doma. Riley?!
Zavolám jí.
Tohle je příšerný. Nejde někdo naproti nám?
Pojďme přejít ulici.
To je máma! Jde po nás!
- Co uděláme? - Kde mám pytlík? - Riley potřebuje jádrové vzpomínky.
- Jo. - Jdeme dál.
Smutku!
Smutku?! No tak, Smutku. Kde jenom jsi?
Dobře, kdybych byla Smutek, kam bych teda šla.
Všechno je příšerný. A nefungujou mi nohy.
Musíte mě táhnout dál, jinak nevstanu.
Ale ne. Zase máma. Co budeme dělat?
Tohle je šílený! Neměli jsme utíkat!
Vyndejme si ten nápad z hlavy.
Smutku!
- Smutku! - Radosti?
Smutku, počkej!
Prostě mě nech jít, Riley se beze mě má líp!
ZEMĚ PŘEDSTAVIVOSTI Vrať se!
Tvrdíte, že vašeho manžela roufoukal nějaký slon?
- Byl ještě s někým? - Ano, a tady je!
- Hej, vrať se! - Zapomeň na to, Jakeu. Tohle je Město mraků.
Smutku!
- Všechno jen zhoršuju. - Počkej, Smutku!
Musíme se vrátit do...
- Zaseknul se! - Super. - Cože?
- Jak to myslíš? - Co teď?
Ne, ne, ne. Co je tohle?
- Jak jí zastavíme? - Já vím. Vyděs jí!
- To změní její názor. - Úžasný. - To já vím, udělej to!
- Nic nefunguje. Proč nic nefunguje? - Nech mě. - Počkat!
- Rozbils to. - Ne, nerozbil. - Nechte mě to zkusit.
Vypadněte!
Lidi, Riley už nemůže cítít nic.
Co jsme to provedli?
- Hej, hej. Koukej na mě! - Mysles to předtím vážně?
Umřel bych pro Riley. Umřel bych pro Riley.
Dobře, krasavče. Na čase to dokázat.
Umřel bych pro Riley. Umřel bych pro Riley.
Tak a dost! Končím!
Tohle je šílený.
Tohle je šílený. Ne, ne, ne. Radosti, buď pozitivní.
Jsem si pozitivně jistá, že tohle je šílený!
Teď!
Pro Riley!
- Radosti? - Drž se.
Kéž by tu byla Radost.
To je Radost!
Z cesty!
- To zabralo. - A co bys udělal ty, chytrolínko?
Já bych ti to řekla, ale ty jsi tak blbej, že bys to ani nepochopil.
- Cože?! - Jasně, že tvůj maličkej mozek je zmatenej.
Asi ti to budu muset vysvětlit jako pro blbečky.
Promiň, že neumím hlupácky tak dobře jako ty.
Ale zkusím to.
Díky Bohu, že jste zpátky!
- Radosti, vážně jsme to zkazili. - Našli jsme nápad a...
A chtěli jsme jí udělat nové dobré vzpomínky.
Radosti, musíš to napravit! Běž tam.
Smutku, je to na tobě.
- Mně? - Smutku? - Smutku? - Smutku?
- Já nemůžu, Radosti. - Ale můžeš.
Riley tě potřebuje.
Dobře.
Počkat! Zastavte!
Chci vystoupit.
Dobře, děkujeme. To uděláme.
Rileyina učitelka ji ani celý den neviděla!
- Cože? Pane... - Co na sobě měla naposledy? Pamatuješ si...
- Riley! Tady jsi. - Riley. Báli jsme se.
Kde jsi byla? Je tak pozdě.
Já vím, že nechcete, aby to tak bylo, ale chybí mi náš domov.
Chybí mi Minnesota.
Chcete, abych byla šťastná, ale...
Já chci zpět svoje kamarády.
A můj hokejový tým. Chci jet domů.
Nezlobte se, prosím.
- Ach, zlatíčko. - My se nezlobíme.
A víš, mně Minnesota chybí taky.
- Chybí mi lesy, kde jsme se procházeli. - A zahrada, na které sis hrávala.
Jezero, kde ses naučila bruslit.
Pojď k nám.
- Tenhle novej výhled se mi líbí. - Kamarádský ostrov se rozrostl.
Jsem rád, že konečně otevřeli sekci Přátelských hádek.
- Já mám ráda Ostrov Tragických upírských romancí. - Módní ostrov!
- Všichni zklapněte! - Ostrov Klučičích kapel?
- To je jenom takový období. - Říkej si, co chceš.
Podle mě je to všechno krásné.
Tak jo. Tady to máte. Vaše rozšířená konzole už je celá plně funkční.
Vylepšení.
- Počkat, to jsem udělal já? - Heleďte, co je to puberta?
PUBERTA
Já nevím. To asi není moc důležitý.
Páni, já mám přístup k celému slovník sprostých slovíček!
- Tahle nová konzole je... - Pardon, zase jsem to udělal.
- Moje chyba. - Blížíme se k stadionu.
- Jdi tam a buď agresivní! - Já vím, tati.
- Ale ne moc agresivní. - Víte, nemusíte sem chodit vždycky.
Děláš si legraci? Nevynechám jedinej zápas!
- Do toho, Trubači! - Do toho, Riley! - Dobře, dobře. Musím jít.
- Milují nás. - Jo, máma a táta jsou fakt hustý. - Lidi?
Jasně, že jsou, ale nemůžeme je takhle moc ukazovat.
Miluje ten pomalovanej obličej!
Říkal jsem ti, že to bude dobrej nápad.
- Nejlepší nápad, co kdy měl. - Je vážně dobrej chlap.
Jen pro případ.
Promiň.
Holka, holka, holka.
Dobře.
Ahoj.
Riley!
- Připravena? - Jo.
Dobře, zahrajeme si hokej!
- Tak jo. Teď ty, Vzteku. - Dej mi puk, nebo budeš mrtvá!
- Nalevo, nalevo! - Jen dneska nesmrďme.
Máma a táta se dívají, jak selháváme.
Ne moc dlouho!
Prošli jsme si poslední dobou hodně věcmi, ale pořád Riley máme rádi.
Má nové skvělé kamarády a nový skvělý dům.
Nemohlo by být lépe.
Navíc už je Riley nyní 12.
Co by se mohlo stát?
A kdo mi řekne, v jakém roce bylo založeno San Francisco?
Někdo? Jordane.
- Kolik ještě? - 5 měsíců, 2 týdny a 4 dny do letních prázdnin.
A pak už jedeme na Bahamy s ty víš kým!
Pojď. Poleť se mnou, láskou.
Přeju pěknej den.
- Proč jsme naštvaný? - Já nevím. Protože je naštvanej Troy.
Proč je naštvanej Troy?
Já nevím, já nevím.
Já vím, přesně.
Jsme strašný podvodnice! Myslíte, že nás prohlídly?
Jasně, že ne! Máme oční stíny.
Být hustá je tak vyčerpávající.
Kdo je oslavenkyně?
Šest let na herecký škole jenom kvůli tomuhle.
Dobře, je to v pořádku. Jen musíme na naše šťastný místo.