Ai privit vreodată pe cineva întrebându-te:
ce se întâmplă în mintea ta?
Eu ştiu.
Asta a spus Riley.
Şi iat-o.
Bună!
Riley!
Mogâldeaţa mică! Eşti un ghemotoc de bucurie!
Era incredibil. Eram doar eu şi Riley.
Pentru totdeauna.
Sau 43 de secunde.
- Eu sunt Tristeţea. - Bună!
Eu sunt Bucuria.
Pot să... dacă-mi dai voie... Rezolv eu situaţia. Mersi.
Şi era abia începutul.
S-a aglomerat tot mai mult după aceea.
Foarte frumos! Bine, se pare că te descurci.
Foarte bine! Nu, nu! Fereşte-te!
El e Frică. Se pricepe să aibă grijă de Riley.
Încetişor... Păşeşte! E bine. E bun aşa.
- Mulţumesc! - Bravo!
- Mulţumesc frumos! - Şi-am revenit!
Aşa. Deschide guriţa!
- Pare ceva nou. - O fi sigur?
- Ce-o fi? - Gata. Atenţie!
Simt un miros periculos. Staţi puţin. Ce-i aia?
Ea e Dezgustul.
O împiedică pe Riley să fie otrăvită. Atât fizic, cât şi social.
Nu are culoarea potrivită. Altfel nu îl zgâlţâia. Staţi aşa!
E broccoli!
Tocmai am salvat viaţa tuturor.
Da. Cu plăcere.
Riley, dacă nu-ţi termini cina, nu primeşti desert.
Ia staţi. A spus că nu primim desert?
El e Furia. Ţine morţiş să rezolve lucrurile.
Deci aşa ne jucăm, bătrâne? Fără desert?
Desigur. Mâncăm cină după ce înghiţi tu asta!
Riley, uite cum vine avionul!
Avion! Avem un avion, prieteni!
Pe Tristeţe aţi cunoscut-o. Ea...
Ei bine, ea...
Nu sunt sigură cu ce se ocupă.
Şi... am verificat. Nu are unde să plece.
Aşa că... e în regulă. Suntem în regulă. Totul e minunat.
În fine. Astea sunt amintirile lui Riley.
Şi majoritatea sunt fericite. Nu că m-aş lăuda.
Însă cele cu adevărat importante sunt aici.
N-aş vrea să sune prea tehnic, dar acestea se numesc amintiri esenţiale.
Fiecare dintre ele provine dintr-un moment foarte important din viaţa lui Riley.
Ca primul gol dat la hochei. A fost extraordinar.
- Ia te uită! Ce frumos! - Bravo!
Fiecare amintire esenţială stimulează un alt aspect al personalităţii lui Riley.
Că hocheiul, de pildă.
Tărâmul Scălâmbăielii e preferatul meu.
Vino înapoi, maimuţică mică!
Da, scălâmbăială e cea mai tare!
Şi Tărâmul Prieteniei e foarte frumos.
Ador Tărâmul Sincerităţii! Ăsta-i adevărul.
Desigur, Tărâmul Familiei este extraordinar!
Ideea e că Tărâmurile Personalităţii o fac pe Riley să fie... Riley.
Feriţi-vă, sirene!
Lavă!
Foarte frumos!
Creier congelat!
Da!
- Noapte bună, puştoaico. - Noapte bună, tată.
Şi...
Am ieşit.
Aşa îmi place! Încă o zi perfectă!
Bună treabă, prieteni!
Haideţi să le transformăm în amintiri pe termen lung.
Super! N-am murit azi. Asta numesc eu succes absolut!
Asta-i tot. O iubim pe fetiţa noastră.
Are prieteni minunaţi şi o casă minunată...
Mai bine de-atât nici că se poate.
În fond, Riley are 11 ani acum.
Ce s-ar putea întâmpla?
Nu mă gândisem la asta.
Priviţi! Podul Golden Gate! Nu-i aşa că e minunat?
Nu e făcut din aur masiv, aşa cum credeam, ceea ce e cam dezamăgitor, dar totuşi...
Mă bucur că mi-ai spus că nu sunt cutremure aici, Bucurie,
altfel eram îngrozit în acest moment.
Da...
Exact genul de oameni care îmi plac!
Mai avem câteva străzi. Aproape am ajuns în noua noastră casă.
Calc-o, tati!
De ce nu locuim în maşina urât mirositoare? Oricum suntem în ea de-o veşnicie.
A fost un adevărat noroc.
Aşa am avut timp să ne gândim cum va arăta noua noastră casă!
Hai să revedem primele cinci vise cu ochii deschişi.
- Pare să fie sigură! - Ce drăguţă e!
Asta va fi perfectă pentru Riley. Ba nu, aceasta.
Bucurie, repet pentru ultima oară: nu poate trăi într-un fursec.
Asta e ideală! Are şi un dragon!
Ne apropiem. Presimt asta.
Aici e. Aici e noua noastră casă.
Poate că e frumoasă pe dinăuntru.
Trebuie să locuim aici?
- N-avem încotro. - Miroase de parcă a murit cineva aici.
- Se poate muri din cauza mutării? - Prieteni, exageraţi!
- Nu moare nimeni. - Un şoarece mort!
- Mi se face rău! - Sunt morţi în casă! Ce ne facem?
- O să turbăm! - Dă-te de pe mine!
Tot drumul tata a vorbit despre cât de frumoasă e noua cameră.
- Să mergem s-o vedem! - Sigur e grozavă!
- Da! Da! Da! - Nu. Nu. Nu.
Încep să invidiez şoarecele mort.
Scoate mingea de cauciuc, să pară mai puţin pustie camera.
- Nu putem locui aici. - Are dreptate.
- E foarte urât. - E cumplit de urât.
- Casa asta e oribilă. - N-am văzut ceva mai urât în viaţa mea.
Perdelele cu fluturaşi pot rezolva orice.
Am citit undeva că o cameră goală e o oportunitate.
- Unde ai citit asta? - Nu contează. Am citit şi e grozav.
Vom pune patul acolo, iar biroul acolo.
- Crosa de hochei acolo. - Punem scaunul acolo.
- Sau vitrina cu trofee. - O punem acolo.
- Şi steluţe! - Da, îmi place ideea!
Aşa mai vii de-acasă! Haideţi să luăm lucrurile din camion.
Bine. La revedere.
Ia ghici. Camionul cu lucrurile noastre vine abia joi.
- Glumeşti? - Nu.
Camionul s-a rătăcit? E cea mai urâtă zi din viaţa mea!
- Dar ai spus că ajunge de ieri. - Ştiu ce ţi-am spus. Asta mi-au spus ei.
- Mama şi tata sunt stresaţi. - Sunt stresaţi?
- Care-i problema lor? - Am o super idee!
- Ai citit contractul măcar? - Iubito...
Andersen atacă... şi o să înscrie!
- Ba nu! - Şi aleargă după puc...
- Sunt în spatele tău. Ai grijă! - Şi înscrie! Da!
- Hai, bunicuţo. - Bunicuţă?
Şi-a prins părul. Joacă şi ea.
Lasă-mă jos...
Scuze. Staţi puţin.
- Alo. - Stai. Ce?
Glumeşti.
Bine, aşteaptă-mă. Vin imediat.
Investitorii trebuiau să vină marţi, nu azi.
- Trebuie să plec. - Nu-i nimic. Înţelegem.
Eşti cea mai tare. Mulţumesc, iubito.
Pe curând, scumpo.
Tata ne-a lăsat părăsit.
Nu ne mai iubeşte. Ce trist!
Ar trebui să conduc eu, nu? Bucurie... ce faci?
Lăsaţi-mă o clipă.
Ştiţi ce-am descoperit?
Riley n-a mâncat de prânz. Ţineţi minte?
Am văzut o pizzerie pe stradă. Am putea merge să vedem ce au.
Pizza sună delicios!
- Pizza? - Da! Pizza!
- Ce naiba e aia? - Cine pune broccoli pe pizza?
- Gata. Mi-a ajuns. - Felicitări, San Francisco!
Ai distrus pizza, paştele hawaiiene, iar acum...
Ce fel de pizzerie serveşte un singur fel de pizza?
O fi ceva tipic în San Francisco.
Totuşi, nu e la fel de oribilă că supa de la localul din Nebraska.
Da. Lingura stătea în supă de una singură.
Bun. E activată Familia.
Plimbarea cu maşina a fost distractivă. Ce ţi-a plăcut cel mai mult?
Să ridic şi să cobor geamul de la maşină.
- Cu siguranţă nu când cântă tata. - Să port centura de siguranţă!
Dar oprirea lângă dinozaur?
- A fost plăcut! - Cel mai plăcut!
Zâmbiţi!
- Tată. - Iubitule!
- Tată! Tată! - Maşina!
- Uită-te în spatele tău. - Tată!
Nu... nu, nu, nu, nu, nu!
Tare asta, Bucurie!
Mi-a plăcut oprirea la dinozaur. A fost foarte amuzantă.
Staţi... Ce s-a întâmplat?
I-a făcut ceva amintirii.
- Ce i-ai făcut? - Am atins-o doar.
- Nu trebuia să se schimbe. - Schimb-o la loc, Bucurie!
- Încerc! - N-o poţi schimba la loc?
- Nu! Cred că nu. - Bravo ţie, Tristeţe!
Când Riley o să-şi amintească de acel moment cu tata, o să se întristeze.
- Bravo! - Îmi pare rău, Bucurie!
Nu prea ştiu... Mă gândeam că dacă tu...
- Dacă tu... - Bucurie.
Urmează o scară.
Să nu mai atingi nicio amintire până nu aflăm ce se întâmplă.
- Bine... - În regulă!
Pregăteşte-te! E un monstru, Riley.
Şi o să-l încălecăm până jos!
Staţi. Ce? Ce s-a întâmplat?
- O amintire esenţială! - Vai, nu!
- Tristeţe, ce faci? - Aproape că s-a defectat.
L-am deschis şi a căzut.
- Numai că... voiam să iau una în mână. - Opreşte-o, Bucurie!
Tristeţe, aproape c-ai atins o amintire esenţială.
După ce le atingi, nu le mai putem modifica la loc.
Ştiu, îmi pare rău. E ceva în neregulă cu mine.
Cred că am o cădere nervoasă.
Nu ai nicio cădere nervoasă. Eşti stresată.
Fac mereu aceeaşi greşeală. Sunt îngrozitoare.
- Ba nu eşti! - Sunt enervantă.
Ştii ceva? Nu te concentra pe ce merge rău.
Întotdeauna există un mod de a întoarce situaţia.
- De a găsi partea distractivă. - Da... să găsim partea distractivă.
- Nu ştiu cum să fac asta. - Păi atunci...
Încearcă să te gândeşti la ceva amuzant.
Ţii minte filmul acela nostim în care moare câinele?
Da, dar nu e...
Ţii minte când venise Meg şi Riley a râs atât de tare
încât i-a ieşit laptele pe nas?
- Hai c-a fost comic. - A durut. Parcă erau flăcări.
Bine, bine. Nu te mai gândi la asta. Hai să găsim altceva.
- Ce preferi să faci? - Ce prefer?
- Îmi place când ieşim afară. - E bine!
Avem plaja şi lumina soarelui.
Ca atunci când l-am îngropat pe tata în nisip până la gât.
Eu mă gândeam mai degrabă la ploaie.
Ploaia... Ploaia este şi preferata mea!
Putem sări prin bălţi.
Există umbrele frumoase, furtuni cu fulgere...
Mai degrabă când ne plouă şi ne udă până la piele.
Ne ia frigul, tremurăm şi totul începe să pară gri...
Încetişor. De ce plângi?
Este exact opusul a ce încercăm noi.
Plânsul mă ajută să nu mă mai gândesc la fel de intens la problemele vieţii.
Ştii ceva? Hai să ne gândim la altceva.
Hai să citim un manual despre minte. Sună distractiv, nu?
- Pe majoritatea le-am citit. - Pe acesta l-ai citit? Pare interesant.
Recuperarea memoriei pe termen lung. Volumul 47.
- Nu. - E cu adevărat fascinantă.
Selectarea datelor din memoria pe termen lung prin canalul periferic.
Vezi? A amuzant deja!
Norocoaso, tu o să citeşti chestiile astea interesante, în timp ce eu o să muncesc.
Ce nedreaptă e viaţa!
Şi ce putem face? Mai avem capital doar pentru o lună sau două.
Dacă nu găsim investitori până atunci, va trebui să te lăsăm să pleci.
Mamă! Tată! Veniţi să mă pupaţi de noapte bună!
Imediat!
L-aţi auzit pe tati? Părea foarte supărat.
Ce-a fost asta? Un urs? E un urs!
- Nu sunt urşi în San Francisco. - I-am auzit mormăitul. Părea de urs.
Ce agitat sunt! Am nervii întinşi la maximum!
- Nu mă interesează cum sunt nervii tăi. - Vă spun eu ce era.
- S-a auzit un autobuz. - Asta spuneam şi eu, prieteni.
Sunt cel puţin 37 de lucruri care o pot speria pe Riley.
E suficient mirosul pentru a o îmbolnăvi.
Nu pot să cred că mama şi tata ne-au mutat aici!
Înţeleg că sunteţi îngrijoraţi, dar am trecut prin momente şi mai dificile.
Am o propunere.
Haideţi să alcătuim o listă cu lucrurile care ar trebui s-o bucure pe Riley.
Bine. Ia să vedem. Casa pute. Camera noastră pute.
- Au pizza ciudată aici. - Prietenii ei sunt la fosta adresă.
Iar lucrurile noastre sunt într-un camion dispărut!
Hai că se putea şi mai rău.
Da, Bucurie. Puteam zace pe o podea murdară, într-un sac.
Bine, recunosc. Am avut un început dificil.
- Dar gândiţi-vă câte lucruri bune... - Ba nu, Bucurie.
Riley nu are niciun motiv să fie fericită în acest moment.
Şi nici noi.
Eu zic să chiulim de la şcoală mâine şi să ne închidem în dormitor.
N-avem haine curate. Nu trebuie să ne vadă nimeni.
Am putea plânge până nu mai putem respira.
Ar trebui să încuiem uşa şi să facem integrame.
- E o idee bună! - Stai puţin!
Toţi mai avem şi zile proaste.
Bună, draga mea.
Mama-şir de veşti proaste a sosit.
Încă n-a venit camionul de la mutări.
Cică nu vine până joi. Îţi vine să crezi?
- Unde-i tata? - Vorbeşte la telefon.
Schimbarea asta îi ocupă mult timp.
Mi-am încheiat pledoaria!
E destul de stresat. Trebuie să-şi deschidă o nouă afacere.
Câţiva cercetaşi bine plasaţi.
Cred că de fapt vreau să...
Îţi mulţumesc.
După toată debandada asta, ai rămas aceeaşi fetiţă veselă.
Tatăl tău are multe pe cap.
Dar dacă noi două ne păstrăm zâmbetul, i-am fi de mare ajutor.
Putem face asta pentru el. Nu-i aşa?
Da. Desigur.
Ce-am făcut ca să te merităm?
- Vise plăcute! - Noapte bună!
N-o poţi contrazice pe mama. Ne axăm pe fericire.
- Părem fericiţi! Sună grozav! - Te susţin, Bucurie!
Se pare că intrăm în stare de somn.
Eu mă ocup de vise. Le trimit la amintiri pe termen lung.
- Îmi place somnul! - A fost o zi grozavă, prieteni!
- Somn uşor! - Fiţi fericiţi!
Aşa... ce avem azi în lumea viselor?
Aici e. Noua noastră casă.
Vino să locuieşti cu mine, Riley.
- A comandat cineva pizza cu broccoli? - Mănâncă-mă! Sunt organic!
Nu... cine se ocupă cu programarea?
Ştiu că n-ar trebui să fac asta, dar...
Nu vom termina ziua în acest mod.
Nu te îngrijora. Voi avea grijă ca mâine să fie încă o zi minunată.
Îţi promit.
- Bună dimineaţa! V-am trezit? - Chiar trebuie să cânţi la acordeon?
Trebuie să exersez.
Dar tot nu cred că e la fel de expresiv ca o îmbrăţişare.
Gata. Prima zi de şcoală este extrem de emoţionantă.
Am stat trează până târziu aseară că să concep un plan nou.
Şi l-am găsit. Frică! Am nevoie de o listă
cu toate lucrurile negative care ar putea avea loc în prima zi la o şcoală nouă.
Ţi-am luat-o înainte. A observat cineva vreun meteor?
Dezgust, ai grijă ca Riley să nu treacă neobservată azi.
Dar să se şi integreze.
După ce termin, Riley o să arate atât de bine,
încât ceilalţi copii o să-ţi privească propriile haine şi o să plângă.
- Bucurie! - Da, Bucurie.
Tu o să dai sfaturi şi o să ai grijă ca Riley să fie fericită întreaga zi.
Dă-mi voie să adaug că-mi place rochia ta. E adorabilă.
Vechitură asta? Mulţumesc mult. Îmi place cum se învârte.
Şirul gândurilor! Ai venit la fix!
Furie, descarcă visele cu ochii deschişi.
Am comandat mai multe, în caz că se va plictisi în clasă.
O să fie de folos dacă noua şcoală e plină de materii inutile şi plictisitoare.
Probabil că aşa va fi.
Tristeţe, am o misiune foarte importantă pentru tine.
- Serios? - Da. Vino cu mine!
- Ce faci? - Şi... gata. Perfect!
Acesta e cercul tristeţii.
Misiunea ta e să ai grijă ca toată tristeţea să rămână în interiorul lui.
Deci... vrei să stau în cerc?
Cine sunt eu să-ţi spun cum să-ţi faci treaba?
Asigură-te că toată tristeţea rămâne în cerc.
Vezi? Eşti specialistă! Nu-i aşa că e distractiv?
- Nu... - Bravo!
Gata, prieteni! Un nou început!
Vom avea o zi frumoasă, care va deveni o săptămână frumoasă,
care va deveni un an frumos, care va deveni o viaţă frumoasă!
E o zi importantă. Şcoală nouă, prieteni noi.
Ştiu! Sunt emoţionată, dar şi foarte entuziasmată.
- Cum arăt? Îţi place cum m-am aranjat? - Eşti foarte drăguţă!
O să te descurci? Vrei să te conducem?
Mama şi tata cu noi în public? Nu, mulţumesc.
- Lasă-mă pe mine! - Nu. Mă descurc.
- Pa, mamă! Pa, tată! - O zi plăcută la şcoală, maimuţico!
Să ai o zi minunată, iubita!
- Sigur vrem să facem asta? - Hai să intrăm!
Bine! Intrăm! Da!
Bun. Avem un grup de fiţoase în partea dreaptă.
- De unde ştii? - Piercing dublu în ureche.
- Eşarfa în falduri. - E fardată cumva?
- Da. Vrem să ne împrietenim cu ele. - Hai să vorbim cu ele!
Glumeşti? Nu vorbim cu ele! Vrem ca ele să ne placă pe noi.
Stai. Ce?
Aproape c-am terminat cu posibilele dezastre.
Cele mai cumplite scenarii sunt nisipuri mişcătoare,
combustie spontană sau să fie strigată de profesoară.
Cât timp nu se întâmplă asta...
Gata, copii! Avem o elevă nouă printre noi.
Glumeşti? De la prima oră? Nu se poate aşa ceva!
Riley, vrei să ne spui ceva despre tine?
- Nu! Prefă-te că nu vorbeşti engleză. - Stai calm. Rezolv eu.
Bine.
Mă numesc Riley Anderson. Sunt din Minnesota, iar acum locuiesc aici.
Şi cum e în Minnesota? Poţi să ne povesteşti ceva?
Sigur ninge mai mult decât aici.
Ce haioasă e!
Da, e foarte frig. Când îngheaţă lacul jucăm hochei.
Fac parte dintr-o echipă grozavă. Ne numim Câinii Preeriei.
Prietena mea, Meg, e atacant, iar tata e antrenor.
Aproape toţi cei din familia mea patinează.
E un fel de tradiţie de familie. Mergem pe lac aproape în fiecare weekend.
Adică mergeam... până ne-am mutat.
- Ce este? - Ce-i?
Tristeţe, ai atins o amintire? Am mai discutat despre asta!
- Ştiu. Îmi pare rău. - Du-te înapoi în cercul tău.
- Ce se întâmplă? Nu pricep! - Ajut-o, Bucurie!
Nu jucăm împreună...
Fetele fiţoase din partea dreaptă!
Le-ai văzut privirea? Ne judecă!
Să mă ajute cineva! Apucaţi de ea! Trageţi cu toţii!
Dar totul s-a schimbat acum.
De când ne-am mutat.
Vai, nu! Plângem la şcoală!
Ce? Tristeţe, ce faci?
Îmi pare rău...
- E o amintire esenţială. - Dar e albastră!
Nu, stai!
Opreşte-te! Nu!
Bucurie, nu!
- E o amintire esenţială! - Stai!
- Dă-i drumul! - Stai!
Amintirile esenţiale!
Nu, nu, nu!
Mulţumim, Riley.
Ştiu că e dificil să te muţi, dar ne bucurăm că eşti aici.
Gata, elevi. Scoateţi manualele de istorie şi deschideţi la capitolul şapte.
Pot să zic o prostie?
Nu. 1, 2, 3, bine.
Nu este suficient. Ce?
Unde suntem?
Memoria pe termen lung? Aşteaptă.
Insula Goofball?
Insulele personalităţii lui Riley, sunt toate jos.
Asta este rău.
Noi... Putem îndrepta asta.
Trebuie doar să ne întoarcem la sediu,
să conectăm amintirile esenţiale şi Riley va reveni la normal.
Riley nu are amintiri esenţiale.
Nu are insulele personalităţii şi nu are...
- Ce? Ce este? - Pe tine.
Nu eşti la sediu. Fără tine, Riley nu poate fi fericită.
Trebuie să te ducem acolo sus înapoi.
Vin, Riley.
Aşadar, s-a dovedit că gunoiul verde nu este reciclabil.
Este pentru legume, compuşi şi coji de ouă.
Cel albastru este reciclabil. Cel negru este gunoi simplu.
Riley se comportă foarte ciudat. De ce se comportă atât de ciudat?
La ce te aşteptai? Toate insulele sunt jos.
- Bucurie ar fi ştiut ce trebuie făcut. - Asta este.
Până când se întoarce, să facem ceea ce ar fi făcut Bucurie.
Asta e o idee grozavă. Furie, Frică, Dezgust.
Cum am putea să fim noi fericiţi?
Hei, Riley. Am veşti bune.
Am găsit o ligă de hochei de juniori chiar aici în San Francisco.
Şi fii atentă, mâine după şcoală este selecţie. Ce noroc, nu-i aşa?
- Hochey? - Ce facem?
Prieteni... asta... Uite, tu prefă-te că eşti Bucurie.
Nu ar fi grozav să fii din nou pe gheaţă?
Da. Sună fantastic.
Ce a fost asta? Nu a semănat deloc cu Bucurie.
- Pentru că eu nu sunt Bucuria. - Da, nu mai spune.
Aţi recepţionat asta?
- Sigur. - Da...
- Eset ceva în neregulă. - Să o întrebăm?
Să o scanăm, dar subtil, ca să nu-şi dea seama.
Cum a fost prima zi la şcoală?
- Ne scanează. - Eu am terminat cu asta.
- Prefă-te tu că eşti Bucurie. - Ce?
Bine.
Cred că fost bine. Nu ştiu.
Foarte bine. Asta a semănat mult cu Bucurie.
Se petrece ceva cu siguranţă.
Nu s-a mai comportat aşa până acum. Ce facem?
O să aflăm ce se petrece.
Dar o să avem nevoie de sprijin. Semnalizează-i soţului.
După o pasă frumoasă spre Reids, se apropie de careu.
Se uită la noi.
- Ce-a spus? - Ce?
Îmi pare rău, dle. Nu era nimeni atent.
E seara de dus gunoiul? Am lăsat capacul la toaletă ridicat?
Ce este, femeie? Ce e?
- Iar face faţa aia de idiot. - L-aş strânge de gât în acest moment.
Mai fă-i o dată semn.
Riley, cum a fost la şcoală?
- Cred că glumeşti! - Doamne...
Pentru ăsta am renunţat noi la pilotul brazilian de elicopter?
La o parte. O să fiu eu Bucurie.
- A fost grozav la şcoală. Bine? - Riley, e totul în ordine?
- Dle, şi-a dat ochii peste cap. - Care-i problema ei?
Hai, fă o demonstraţie de forţă. N-aş vrea să pun piciorul în prag.
Vai, să nu-l pui!
Riley, nu-mi place noua ta atitudine.
- Îţi arăt eu ţie atitudine. - Nu. Nu, nu, nu. Fii fericit!
Care-i problema ta? Lasă-mă odată în pace!
- Raportez un nivel ridicat al obrăzniciei. - Stare de alertă de gradul 2!
Aţi auzit, domnilor! Stare de alertă de gradul 2!
Dră, nu ştiu de unde a apărut această atitudine nepoliticoasă.
Vrei să te pui cu mine? Las' că-ţi arăt eu ţie!
Da? Păi...
Acum urmează. Pregăteşte piciorul.
Cheile pentru poziţia de siguranţă!
Suntem pregătiţi de lansare. Aşteptăm ordinul, dle.
Taci odată!
Foc!
Suficient! Du-te în camera ta!
Acum.
Piciorul e în prag. A pus piciorul în prag.
Bună treabă, domnilor. Am evitat un dezastru.
A fost un dezastru.
Vino! Zboară cu mine, fetiţo.
Vom merge până acolo pe aceea?
- E cea mai rapidă cale de întoarcere. - Dar e pe deasupra prăpastiei memoriei.
Dacă vom cădea, vom fi uitate pentru totdeauna.
Trebuie să facem asta pentru Riley.
Mergi pe urmele paşilor mei.
Nu e chiar aşa înalt. E destul de...
Bună.
Aşadar...
Lucrurile au cam scăpat de sub control la masă.
Vrei să discutăm despre asta?
Haide... unde-i fetiţa mea veselă?
Maimuţico.
Vrea să activeze Scălâmbăială.
Ce s-a...
Am înţeles. Vrei să rămâi puţin singură.
Vorbim mai târziu.
- Avem o problemă gravă. - Bucurie, unde eşti?
Am pierdut Tărâmul Scălâmbăielii.
Înseamnă că ar putea pierde Prietenia, Hocheiul, Sinceritatea şi Familia!
Poţi repara situaţia. Nu-i aşa, Bucurie?
Eu...
Nu ştiu. Dar trebuie să încercăm.
Hai, vino.
Riley s-a culcat...
Iar acesta e un lucru bun, dacă te gândeşti mai bine,
pentru că nu se mai poate întâmpla nimic rău în timp ce doarme.
O să ne întoarcem în creier înainte să se trezească.
Vom traversa Tărâmul Prieteniei.
- N-o să reuşim. - Nu, nu, nu, nu, nu.
Nu te stresa cu felul în care vom rezolva problema.
Gândeşte-te la filmul comic în care a murit căţelul.
Tristeţe, nu avem timp pentru aşa ceva.
Va trebui să ocolim. Mergem pe circumvoluţie.
Stai, Bucurie! Te-ai putea rătăci acolo!
- Gândeşte pozitiv! - Bine.
Sunt convinsă că o să te rătăceşti acolo.
Sunt amintiri pe termen lung.
Un şir nesfârşit de colţuri şi rafturi. Am citit în manual.
În manuale?
Manualele! Tu ai citit manualele!
- Da. - Deci ştii drumul de întoarcere.
Cred că da...
Eşti harta mea. Hai să mergem. Arată-mi calea, hartă!
- Arată-mi încotro să mergem! - Bine. Numai că...
Sunt prea tristă ca să merg. Lasă-mă vreo două... ore.
- Încotro? La stânga? - Drept.
Nu, ia-o la stânga. Am spus că e drept. Adică e corect.
- Bine. - Să ştii că e chiar plăcut.
Bine! Am pornit! Ajungem la înapoi înainte să se facă dimineaţă.
Putem face asta. O să fie uşor. Merge aşa.
Nu prea merge aşa. Ne apropiem?
Da. Mai faci o dată la dreapta.
Apoi la stânga... şi iar la stânga...
Sigur ştii încotro mergem?
Eu am impresia că ne îndepărtăm de creier.
Riley s-a trezit.
N-ai voie să le atingi, ţii minte? Dacă le atingi, devin triste.
Scuze, nu le mai ating.
Începând din acest moment.
Nu pot căra şi mai multe.
Aveţi grijă!
- Lucrătorii din mină! - Bucurie, aproape am...
Numere de telefon. N-avem nevoie de ele.
- Le are în telefon. - Uită-le, te rog.
- Scuzaţi-mă! Bună! - Las-o baltă!
- Trebuie să găsesc Tărâmul Prieteniei. - Ia uite!
- Patru ani de lecţii de pian. - Da, par destul de vagi.
Păstrează portativele şi cheia sol. Scapă de restul.
- Voi... - Preşedinţi americani. Ce spui?
Îi păstram pe Washington, Lincoln şi Buchanan.
Uită-i!
Nu le puteţi şterge. Sunt amintiri încă bune.
- Şi numele tuturor prinţeselor? - Da. Sunt informaţii extrem de preţioase.
- Fulgerica, Pijămăluţa... - Uită-le!
- Pune-le la loc! - Sunt la gunoi.
- Nu recuperăm nimic din gunoi. - Dnă, asta e meseria noastră.
Când lui Riley nu-i pasă de-o amintire, se estompează.
- Se estompează? - Se întâmplă chiar şi celor mai bune.
Cu excepţia acesteia. Ea nu se va estompa niciodată.
- Cântecul din reclama la gumă! - Uneori îl trimitem în creier fără motiv!
Şi cântă în mintea lui Riley iar şi iar, de vreun milion de ori.
Hai să-l mai ascultăm o dată.
Ştim cu toţii cântecul. Gata.
- Ce zici, o facem? - Da!
Gata? Îi dăm drumul!
Iar asta?
Staţi! Ştiţi cum se ajunge pe Tărâmul Prieteniei?
Îţi place acolo? Ai simţit vreun cutremur?
- E marfă podul? - Da... e frumos.
- Ce-aţi făcut în campionat? - Am câştigat primul meci.
S-ar putea să ajungem în finală anul acesta.
Avem o fată nouă în echipă. E super tare!
- Nu pot să cred c-a spus asta! - O fată nouă? Meg are deja altă prietenă?
Fii fericit! Nu vrem să mai pierdem şi alte insule, prieteni!
Putem pasa pucul fără să ne privim. Parcă ne-am citi gândurile.
Îţi place să citeşti gândurile, Meg? Îţi dau eu ceva de citit imediat!
- Trebuie să plec. - Ce?
Trebuie să plec!
Staţi. Vă rog, puteţi să-mi spuneţi în ce parte este...
Vai, nu!
Tărâmul Prieteniei! Ce...
Nu şi Prietenia...
Lui Riley îi plăcea asta, iar acum a dispărut.
Adio, prietenie. Bun venit, singurătate.
Va trebui să mergem pe cale cea lungă.
Da, pe calea cea lungă, lungă, lungă, lungă...
Sunt pregătită.
Trebuie să existe o cale mai bună!
Pe tine te iau, iar pe tine nu!
Pe cine păcălesc eu? Nu te pot lăsa.
Bună!
- Pa! - Stai! Hei!
Stai! Opreşte-te!
Scuză-mă.
- Căutam o... diversiune! - Ce?
Hai pa, fraiero!
- Au... m-am lovit peste tot. - Stai. Eu te cunosc.
Ba nu mă cunoşti. Sunt deseori confundat.
- Semăn cu multă lume. - Ba nu, chiar te cunosc.
Bingo! Eşti prietenul imaginar a lui Riley!
Tu chiar mă cunoşti?
Bineînţeles! Lui Riley îi place la nebunie să se joace cu tine.
Sunteţi cei mai buni prieteni!
N-ai de unde să ştii... Noi vrem să ne întoarcem în creier.
În creier? Voi sunteţi din creier?
- Eu sunt Bucuria. Ea e Tristeţea. - Eşti Bucuria? Acea Bucurie?
- Şi ce puii mei faci aici? - Bună întrebare!
Vrei să-i răspunzi tu, Tristeţe?
Fără tine, n-o să mai fiu fericit niciodată!
Nu se poate aşa ceva. Trebuie să te ducem înapoi.
Ştii ceva? Vino după mine!
Mulţumesc! Ce mă bucur să te revăd!
Sunt o mare admiratoare a activităţii tale.
Mai ţii minte când tu şi Riley aveaţi o formaţie?
- Am fost la toate concertele voastre! - Da, suflam bestial din trompă!
Era un adevărat răsfăţ să vă văd căţărându-vă.
Am fost dublu campion mural.
- Mai ţii minte rachetele voastre? - Desigur! Mergeau pe bază de cântecele.
Exact! Aveaţi cântecele tematice.
- Cu care prieten vrei să te joci? - Cu Bim-Bang, Bim-Bang.
- Racheta cui te trece prin ploaie? - A lui Bim-Bang, Bim-Bang.
Cine eşti tu de fapt?
Ştii ce e neclar? În mare parte sunt din vată de zahăr.
Dar am o formă interesantă. Parţial pisică, parţial elefant.
- Şi parţial delfin. - Delfin?
Ţine cont că atunci când Riley avea 3 ani, erau la modă animăluţele.
Văcuţa era Mu, şoricelul era Chiţ. Numai despre asta se vorbea atunci.
Da, cred că acesta-i adevărul. Ce faci aici?
Prietenii imaginari nu prea mai sunt solicitaţi în ultima vreme, aşa că...
Hai, nu te întrista.
Când o să mă întorc în creier, o să am grijă ca Riley să-şi amintească de tine.
- Faci tu asta? - Bineînţeles! I-ar plăcea la nebunie.
E cea mai frumoasă zi din viaţa mea!
- Eşti bine? - Ce se întâmplă?
Plâng cu bomboane... Gustă caramica. E delicioasă.
- Uite, foloseşte asta. - Mulţumesc.
Stai o clipă.
Mereu rămâne lipită.
Poftim. Ce-are? E imaginară.
Mulţumesc. O să-mi fie mult mai simplu să merg spre creier.
Ce? Dar nu mergem pe jos. Luăm trenul gândurilor.
Cu trenul! Bineînţeles! E mult mai rapid.
Dar cum îl prindem?
El merge cam în toate direcţiile, dar e o gară pe Tărâmul Imaginaţiei.
Ştiu o scurtătură. Haideţi, pe aici!
Ce mă bucur că te-am întâlnit!
Staţia e chiar aici. După voi.
- Bucurie! - Ce?
Am citit despre locul acesta în manual. Nu ar trebui să intrăm.
Bim-Bang spune că e drumul cel mai scurt spre creier.
- Bucurie, e vorba de gândire abstractă. - Ce tot spui?
Eu intru aici mai mereu. E o scurtătură, înţelegi?
P-E-R-I-C-O-L Scurtătură, vedeţi?
O să vă demonstrez.
Ia uitaţi! Sunt mai aproape de gară, pentru că o iau pe scurtătură.
Hai să ocolim pe aici.
Aproape am ajuns!
Dacă vrei să mergi pe drumul cel lung, du-te.
Dar Riley trebuie să fie fericită. N-o să pierd trenul.
Bim-Bang ştie ce face. E parţial delfin, deci foarte isteţ.
Mda... aşa cred.
Bun. Ce concept încercam să înţelegem azi?
Singurătatea.
Pare să fie ceva înăuntru.
O să-l pornesc un pic, să-l scutur de praf.
Ce v-am spus eu? O să ajungeţi în creier imediat.
Ia uitaţi-vă la asta!
- Ce se întâmplă? - Vai, nu. Au activat-o.
- N-am mai văzut asta până acum. - Ce?
Faţa mea! Faţa mea frumoasă!
- Ce se întâmplă? - Ne abstractizăm!
Sunt patru etape. Asta e prima.
- Fragmentare non-obiectivă! - Nu vă panicaţi!
Este important să rămânem împreună.
Atenţie! În etapa a doua ne deconstruim.
Fugiţi!
Nu-mi mai simt picioarele.
- Iată-le. - Autoasambla-m-aş!
Trebuie să plecăm de aici înainte să devenim o culoare fără formă.
O să rămânem aici pentru totdeauna!
- De ce am venit aici? - V-am mai spus! E o scurtătură!
Trenul!
- Vai, nu! Suntem bidimensionali! - Este etapa a treia!
- Nu ajungem nicăieri! - Adâncime. Nu mai am adâncime.
Haideţi!
Nu încăpem.
Vai, nu! Suntem nonfigurativi. Este ultima etapă!
N-o să reuşim!
Super. Suntem bidimensionali.
Întindeţi-vă pe burtă.
Opreşte-te! Opreşte-te!
- Nu... ai spus că e o scurtătură. - Aşa-i.
Nu trebuia să intrăm acolo. E periculos. Ar trebui să pună un indicator.
- Când trece următorul tren? - Cine ştie?
Dar nu te îngrijora. Mai este o gară.
În partea aceea. Trenul opreşte mereu acolo.
Chiar înainte de a merge spre creier. Dacă ne grăbim, îl putem prinde.
Nu e o altă scurtătură de-a ta, nu?
Ba da!
- Chiar mai e o gară? - Da. Pe-acolo.
Bun venit pe Tărâmul Imaginaţiei!
- Tărâmul Imaginaţiei? - Sigur. Vin deseori aici.
Practic eu sunt primarul.
Vă este foame? E o pădure de cartofi prăjiţi.
- Nu se poate! - Delicioşi!
Ia priviţi! Oraşul Trofeelor!
Medalii, panglici. Toată lumea e câştigătoare.
- Am câştigat locul întâi! - Şi eu!
Eu am premiu de participare...
Staţi. Acela e... O fi... Ia priviţi. E Oraşul Norilor.
E preferatul meu!
- Ce marfă! - Stai să încerc şi eu!
Ce-i cu ideea asta? Repară zidul, altfel te...
Vai, nu! Lavă!
Tărâmul Imaginaţiei e cel mai tare!
O să fie chiar totul interactiv?
Ia priviţi! Castelul din cărţi de joc!
Ia staţi. Aşteptaţi un minut.
- Racheta ta! - Da!
Am lăsat-o aici să fie în siguranţă, iar acum o voi duce pe Riley pe lună!
- Îmi pare rău. - Minunat.
- Ce-mi place Tărâmul Imaginaţiei! - Aşa-i că-i grozav? Şi e mereu ceva nou...
- Cine puii mei e ăla? - Iubitul imaginar.
Mi-aş da viaţa pentru Riley.
- Nu l-am mai văzut până acum. - Locuiesc în Canada.
Pe aici, prin lumea preşcolară. Suntem aproape de tren.
Riley, sosim!
O să fie distractiv. Echipă nouă, prieteni noi...
Copiii par destul de buni, având în vedere că sunt din San Francisco.
Trebuie să plec.
Bine. Mult noroc, scumpo!
Norocul n-o să ne ajute acum.
Dacă încearcă să folosească Tărâmul Hocheiului, o să cadă.
De aceea am solicitat toate amintirile cu hochei de care mi-am adus aminte.
Una din astea trebuie să funcţioneze în locul amintirii esenţiale.
- E pe cale să înceapă să joace. - Grăbeşte-te.
Am reuşit, prieteni! Funcţionează.
Schimbaţi ritmul!
Parcă nu am învăţa nimic.
Măriţi ritmul.
- Gata! - Nu, nu. Respiră, găseşte-ţi locul fericit.
- Riley, ce s-a întâmplat? - Hai să plecăm.
- N-o să termini probele? - Ce rost are?
- O să fie bine. Hai să... - Nu mai spune că totul o să fie bine.
Frumoasă îngrămădeală, fetelor.
Hocheiul?
O, nu! Ea iubeşte hocheiul. Nu poate să renunţe la hochei.
Bing Bong, trebuie să ajungem la gară.
Sigur, pe aici, dincolo de Marele Castel din Biscuiţi.
E ciudat. Marele Castel din Biscuiţi era aici. Mă întreb de ce l-au mutat.
Aş fi putut să jur că Muntele Poneilor era aici.
- Ce se petrece? - Da, nu ştiu. Va trebui să ne întoarcem.
Lumea de Vis a Prinţesei!
Animalul Împăiat din Galeria Celebrităţilor.
Racheta mea.
Aşteptaţi, mai foloseam racheta aia.
Încă mai are putere în ea.
Cine e prietenul tău căruia îi place să se joace?
Nu!
Nu, nu puteţi arunca racheta mea la gunoi. Riley şi cu mine o să ne ducem spre Lună.
Nu se poate ca Riley să se fi săturat de mine.
O să fie bine. Putem să reparăm asta.
Trebuie doar să ne întoarcem la creier.
Pe unde o luăm ca să ajungem la gară?
Aveam planificată o călătorie pentru amândoi.
Cine se gâdilă? Păzea că vine Monstrul Gâdilici.
Bing Bong, uită-te la asta.
Uite un joc amuzant. Tu ne arăţi drumul spre gară şi ne ducem cu toţii acolo.
Nu-i aşa că o să fie amuzant? Haide, să mergem la gară.
Îmi pare rău că ţi-au luat racheta.
Ţi-au luat ceva care îţi era drag.
S-a dus. Pentru totdeauna.
- Tristeţe, nu-l face să se simtă mai rău. - Îmi pare rău.
Era tot ce-mi mai rămăsese de la Riley.
Pun pariu că tu şi cu Riley aţi avut parte de aventuri grozave.
Au fost minunate.
Odată am zburat înapoi în timp, ne prăbuşisem de două ori în ziua aia.
Tristeţe...
Sună uimitor. Pun pariu că lui Riley i-a plăcut.
I-a plăcut. Eram cei mai buni prieteni.
Da, e trist.
Sunt bine acum.
Haideţi. Gara e în direcţia asta.
Cum ai făcut asta?
Nu ştiu. Era trist, aşa că am ascultat ce...
Iată trenul.
Am reuşit. În sfârşit o să ajungem acasă.
O, nu. Aceste fapte şi păreri arată la fel.
Nu-ţi face griji. Se întâmplă tot timpul.
Pe o scară de la 1 la 10, îi dau acestei zile nota 4.
Atunci de ce nu încetăm să stăm degeaba, şi să facem ceva?
- Cum ar fi ce, geniule? - Cum ar fi să renunţăm.
Asta fac eu.
Sigur e un act de laşitate. Dar laşul ăsta o să supravieţuiască.
Emoţiile nu pot să renunţe, geniule.
Credeam că noi ar trebui să avem grijă ca Riley să fie fericită.
Staţi puţin. Staţi puţin!
Ce e?
Nimic. Doar cea mai bună idee scornită vreodată.
- Anume? - Toate amintirile bune esenţiale
au fost făcute în Minnesota. Aşadar, ne întoarcem acolo şi facem altele.
Stai puţin. Vrei să spui să fugim de acasă?
Eu nu i-aş spune aşa. I-aş zice
"Programul de Dezvoltare al Amintirilor Esenţiale Fericite".
- Nu poţi vorbi serios. - Viaţa noastră era perfectă.
Până când mama şi tata au decis să se mute în San Frankîmpuţilă.
Dar e o măsură atât de drastică.
Chiar trebuie să-ţi reamintesc cât de grozave erau lucrurile acolo.
Camera noastră, curtea din spatele casei, prietenul nostru.
Am cerut eu cumva reclama la gumă de mestecat?
Oricum, era mai bine, asta voiam să spun.
- Da, Riley era mai fericită în Minnesota. - Staţi, nu ar trebui să ne mai gândim?
Bine, hai să ne mai gândim, fiindcă sunt sigur
că momentele fericite ne aşteaptă la colţ.
- De ce nu ne mai mişcăm? - Riley a adormit. Avem pauză cu toţii.
Adică suntem blocaţi aici până dimineaţă?
Da, Trenul Gândurilor nu merge în timp ce doarme.
- Nu putem aştepta atâta timp. - Ce-ar fi s-o trezim?
Tristeţe, e ridicol. Cum am putea să...
Ce-ar fi s-o trezim?
- Grozavă idee, Bucurie. - Mulţumesc. Haideţi.
- Locul ăsta e uriaş. - Pare că e mai mic decât m-aş fi aşteptat.
"Pot să zbor". Îmi place filmul ăla.
Unicornul Curcubeu. E chiar acolo.
Prietena mea spune că eşti faimoasă.
Vrea autograful tău.
Nu, nu. Tristeţe, n-o deranja pe dna Unicorn.
Îmi cer scuze, e de la ţară. Foarte jenant, nu?
Mi-a plăcut cum ai jucat în "Aventurile Zânelor", partea a şaptea.
Bine, pa. Te iubesc.
Mă întreb ce înseamnă asta. Hai să intrăm.
Aranjaţi platoul cu sala de clasă.
Tocmai au venit amintirile de azi, şi avem mult de muncă.
Riley şi-a părăsit prietena ei cea mai bună,
a avut o zi oribilă la şcoală şi a renunţat la hochei.
Scriitorii au pus laolaltă un scenariu demenţial.
Doar fiindcă Bucurie şi Tristeţe au plecat,
trebuie să fac serviciul ăsta stupid în timpul viselor.
Bine, cum putem s-o trezim?
Uneori se trezeşte când are un vis înfricoşător. Am putea s-o speriem.
S-o speriem? Nu, nu, a trecut prin destule, deja.
Dar Bucurie...
Tristeţe, poate că tu ştii cum stau treburile pe aici, dar eu o cunosc pe Riley
O s-o facem atât de fericită, încât se va trezi exaltată.
- O s-o trezim prin stimulare. - Asta nu s-a mai întâmplat până acum.
- Riley iubeşte câinii. Îmbracă-te cu asta. - Nu cred că o să funcţioneze.
- Bing Bong? - Da.
- Ai grijă ca ele să nu păţească nimic. - Am înţeles.
Adăugaţi filtrul pentru deformarea realităţii.
Îmi place. Ţineţi minte, interpretaţi pentru cameră,
Riley este camera.
Cei de la machiaj, plecaţi de acolo. Îi dăm drumul în 5, 4, 3...
Dragi elevi, înainte să începem testul de azi...
Ce actriţă nepricepută.
...a notei voastre finale.
Vreau să vă prezint noua noastră elevă. Riley.
Vrei să te ridici în picioare şi să te prezinţi?
Camera.
Şi... acum vorbeşte Riley.
Mă numesc Riley Anderson, sunt din Minnesota şi acum locuiesc aici.
Ia uitaţi-vă, îi cad dinţii.
- E dezgustător. - Îi cad dinţii? Ce clişeu.
Stai să ghicesc. Nu are pantaloni.
Uitaţi-vă, a venit la şcoală fără pantaloni.
Am spus eu.
Eşti gata?
Nu cred că o să meargă. Poate dacă o speriem...
Urmează-mi exemplul. Pornim!
Cine e ăla?
Ce se petrece?
Tu urmezi. Haide!
Haideţi să petrecem. Să dansăm.
O petrecere.
Bucurie, nu funcţionează.
Tristeţe, ce faci. Vino înapoi.
E doar un vis, e doar un vis.
Încearcă să o trezească. Chemaţi paza!
- Bună, Riley, eu sunt. - Bing Bong?
Tristeţe, îi strici visul. O sperii.
Dar uite, funcţionează.
Nu fac parte din visul ăsta. Prindeţi-i.
Staţi pe loc!
Mută cadrul în altă parte.
Alegeţi o intrigă.
Aveţi grijă... Nu puteţi să faceţi asta.
Îi cunosc pe cei din creier.
Nu, nu, nu.
Uite aşa se duc amintirile esenţiale!
Vino!
- Ce e locul ăsta? - Subconştientul.
Aici îi aduc pe toţi scandalagii.
Îmi simt pălăria largă.
- Cum intrăm. - Ia să văd.
Aia e cumva pălăria mea sau e a ta?
- Da, e pălăria mea. - Eşti sigur? Uită-te pe etichetă.
- Da, scrie "pălăria mea". - Stai puţin. Scrie "pălăria mea"?
- "Pălăria mea" scrie. - Asta am scris şi eu pe pălăria mea.
- Despre ce vorbeşti? - Porţi pălăria mea.
Bine, dar e pălăria...
- Hei, voi! - Ne-aţi prins.
Întoarceţi-vă acolo. Fără evadări.
Nu-mi place locul ăsta. Aici se păstrează cele mai mari temeri ale lui Riley.
E broccoli.
Scările spre cel mai mare întuneric.
Aspiratorul bunicii.
Haide.
- Vrei să mergi mai în linişte. - Încerc.
Ce se petre...
Ambalaje de bomboane?
Bing Bong.
- Bucurie? - Aici erai.
Cine e sărbătorita?
- Ai amintirile esenţiale? - Da.
Nu i-a păsat decât de bomboane.
S-o ştergem de aici. Să ajungem la trenul ăla.
Stai puţin. Trenul e oprit, tot trebuie s-o trezim pe Riley.
Dar cum?
O, nu.
Tristeţe, ai auzit de... pe-pe-petrecerea care au dat-o?
Da, da, Bucurie. Nu-i aşa că e o-o-o-o petrecere aniversară?
Ai spus cumva aniversare?
- E şi tort, cadouri... - Şi jocuri şi glume...
O aniversare?
Urmează-ne.
Nu e nimic mai bun ca o sperietură care să te trezească, nu?
- E scrisul meu de mână. - Nu e. Eu am scris asta.
Dar ăsta e scris de mine...
Cine e sărbătorita?
Trează.
Haideţi, să mergem.
Am reuşit.
- Ghici cine se îndreaptă spre creier. - Noi.
- Ce se petrece? - A făcut-o din nou.
E în regulă. Eram goi şi era un câine, dar apoi răufăcătorii l-au alergat...
- ...apoi era un clovn mare... - Idiotule, a fost un vis.
E ridicol. Nici măcar nu mai putem să dormim o noapte întreagă.
E timpul să trecem la acţiune.
Părinţi proşti. Dacă nu ne-ar fi mutat, nimic din toate astea nu s-ar fi întâmplat.
Cine e cu mine?
Da, s-o facem.
- A acceptat-o. Nu mai e cale de întoarcere. - Cum o să ajungem în Minnesota, de aici?
Ce-ar fi să mergem la parcul cu elefanţi şi să închiriem un elefant.
- Sună bine. - Luăm autobuzul, zevzecule!
E un autobuz care pleacă mâine. Perfect.
Un bilet costă bani. Cum facem rost de bani?
Din geanta mamei.
- Nu ai face asta. - E, cum să nu!
Oare unde i-am văzut ultima oară?
- Gumă Triple Dent... - Nu!
Sunt jos pe undeva. Mama şi tata ne-au băgat în beleaua asta,
pot să plătească ca să ne scoată din ea.
Ce ziceţi de asta?
Nu-i frumos? Puteţi vedea totul de aici.
Priviţi! Acolo e Raţionamentul Inductiv, acolo e Deja-Vu.
Acolo e Procesarea Limbajului, acolo e Deja-Vu.
Acolo e Gândirea Critică, acolo e Deja-Vu.
Şi uitaţi-vă aici, prieteni, amintirile.
A fost o idee bună. S-o speriem pe Riley, ca să se trezească.
- Nu eşti chiar atât de rea. - Serios?
Bună treabă.
D-abia aştept s-o avem din nou pe vechea Riley.
Imediat cum ajungem, o să îndrept toată beleaua asta.
Oare chiar asta e Riley?
A crescut atât de mult. N-o să mai încapă în rachetă mea.
Cum o să mai ajungem la Lună?
E perioada aceea petrecută în copacul noduros, vă amintiţi?
Apăruse echipa de hochei, iar mama şi tata erau acolo şi încurajau.
Uitaţi-vă la ea cum se distra şi râdea.
- Îmi place amintirea asta. - Şi mie îmi place amintirea aia.
Aşa, acum pricepi.
Da, a fost ziua în care Câinii Preeriei au pierdut meciul important din play-off.
Riley a ratat lovitura câştigătoare, s-a simţit oribil, a vrut să renunţe.
Îmi pare rău, iar am fost tristă, nu?
Îţi propun ceva. O să mai lucrăm la asta când ne întoarcem, bine?
Bine.
Pur şi simplu nu înţeleg.
De ce s-a dus duba noastră, în Texas?
Mai mulţi clienţi?
Ni s-a promis că livrarea va fi pe data de 5.
Nu este nici o cale prin care s-o puteţi grăbi?
Tărâmul Onestităţii?
Păzea!
Fugiţi!
Ţineţi-vă!
Grăbiţi-vă!
Ăla a fost drumul nostru spre casă. Am mai pierdut un tărâm. Ce se întâmplă?
Nu ai auzit?
- Riley vrea să plece de acasă. - Ce?
Staţi, staţi. Staţi puţin, prieteni.
Chiar facem asta? E o treabă serioasă.
Ascultă, nu avem amintiri esenţiale. Vrei ca Riley să fie fericită?
Atunci haide să ne întoarcem în Minnesota şi să facem altele.
Bucurie, dacă ne grăbim putem s-o oprim.
Tărâmul Familiei. Hai să mergem.
Bucurie.
Bucurie, e prea periculos. N-o să avem timp.
Dar e singura noastră cale de întoarcere.
Un tub de reamintire.
Putem să obţinem reamintirea.
Să ai o zi grozavă, drăguţo.
- Ne vedem la sfârşitul orelor, maimuţică. - Te iubim.
Haideţi, fugiţi!
Uşor, Tristeţe.
Tristeţe, opreşte-te.
- Îi faci rău lui Riley. - Nu, nu. Am făcut-o din nou.
Dacă intri aici, amintirile esenţiale o să fie triste.
Îmi pare rău. Riley trebuie să fie fericită.
Bucurie?
Bucurie, ce faci? Vrei să te opreşti, te rog?
Nu pricepi, Bucurie. Suntem blocaţi aici.
Am fost daţi uitării.
Nu.
Îţi aminteşti... cum obişnuia să-şi scoată limba când colora?
Aş putea să ascult poveştile ei toată ziua.
Vreau doar ca Riley să fie fericită.
A fost ziua în care Câinii de Prerie au pierdut meciul important din play-off.
Riley a ratat lovitura câştigătoare, s-a simţit oribil, a vrut să renunţe.
Tristeţe...
Mama şi tata... echipă.
I-au sărit în ajutor... datorită Tristeţii.
Trebuie să ne întoarcem sus.
Bucurie, suntem blocaţi aici.
Putem foarte bine să fim pe o altă planetă.
O altă planetă.
Cine e prietenul tău căruia îi place să se joace?
Racheta lui te face să strigi: Ura!
Cine e cel mai bun, în orice mod
Şi vrea să cânte la fel
Cine e prietenul tău, căruia îi place să se joace? Bing Bong.
Urcă.
Cine e prietenul tău căruia îi place să se joace? Bing Bong.
Haide.
Haide, Bucurie, să mai încercăm o dată.
Am o presimţire bună de data asta.
Mai tare, mai tare, Bucurie! Cântă mai tare.
O să reuşim.
Bing Bong, am reuşit! Am...
Bing Bong?
Ai reuşit!
Du-te! Du-te şi salveaz-o pe Riley!
Du-o la Lună pentru mine. Bine?
O să încerc, Bing Bong.
Îţi promit.
Am ajuns acasă.
Riley?
O s-o sun pe mobil.
E îngrozitor. Stai puţin, vine cineva spre noi?
Hai să traversăm strada.
- E mama, ne-a descoperit. - Ce ne facem?
Unde mi-e punga?
Riley trebuie să obţină amintiri esenţiale. O să continuăm.
Tristeţe!
Haide, Tristeţe, unde eşti?
Dacă aş fi Tristeţe, unde m-aş afla?
Totul e îngrozitor, iar picioarele mi-au obosit,
o să trebuiască să mă târâţi prin tot...
O, nu, e mama din nou. Ce ne facem?
- E o nebunie, n-ar trebui să fugim. - Hai să-i scoatem ideea asta din cap.
Tristeţe?
- Tristeţe. - Bucurie?
Stai, Tristeţe.
Lasă-mă în pace. Lui Riley îi e mai bine fără mine.
Întoarce-te!
Spuneţi că soţul dv, a fost spulberat de un elefant.
- Mai era cu cineva? - Da. Uite-o!
- Întoarce-te! - Las-o baltă, Jake. E Oraşul Norilor.
De ce înrăutăţesc lucrurile?
Repede, Tristeţe, trebuie să te ducem înapoi la...
- E blocată. - Grozav.
- Cum adică e blocată? - Şi acum?
Nu, nu, nu. Ce e asta?
- Cum îl oprim? - Am o idee.
Trebuie să fie speriată. Asta o s-o facă să se răzgândească.
- Genial. - Ştiu că e genial, fă-o.
- De ce nu funcţionează. - Lasă-mă pe mine.
- Aţi stricat-o. - Nu-i adevărat.
- Lăsaţi-mă pe mine. Plecaţi de aici. - Ba pe mine.
Nu.
Prieteni, nu-i putem induce nici un sentiment lui Riley.
Ce am făcut!
Uită-te la mine. Ai vorbit serios, ce ai spus mai devreme?
Aş muri pentru Riley.
Bine, Tunsoare, e timpul s-o dovedeşti.
Aş muri pentru Riley.
Gata, renunţ.
E o nebunie.
Nu, nu, Bucurie. Fii sigură pe tine.
Sunt sigură că asta e o nebunie.
Acum!
Pentru Riley!
- Bucurie? - Ţine-te bine.
Ce mi-aş dori ca Bucurie să fie aici.
E Bucurie.
Daţi-vă înapoi!
Ce bine a funcţionat!
Atunci ce-ai face tu, dacă eşti atât de deşteaptă.
Ţi-aş spune, dar eşti prea prost ca să înţelegi.
- Ce? - Bineînţeles că micul tău creier e confuz.
Se pare că va trebui s-o spun pe înţelesul tău.
Îmi pare rău că nu vorbesc "limba idiotului" la fel de bine ca tine, dar o să încerc.
- Ce bine că v-aţi întors! - Am făcut-o de oaie.
- Am găsit o idee... - Am încercat să facem amintiri fericite.
Bucurie, trebuie să repari asta. Haide.
- Tristeţe, de tine depinde. - De mine?
De Tristeţe?
- Nu pot, Bucurie. - Ba poţi.
Riley are nevoie de tine.
Bine.
Aşteaptă! Opreşte!
Vreau să cobor.
Bine, vă mulţumesc. Aşa vom face.
- Profesoara ei nici nu a văzut-o azi. - Ce?
- Ce haine avea pe ea. Îţi aminteşti... - Nu-mi vine să cred.
- Riley! - Riley! Aici erai.
Mulţumesc lui Dumnezeu.
Ne-am făcut atâtea griji. Unde ai fost, e atât de târziu.
Ştiu că nu vreţi să fac asta, dar mi-e dor de casă.
Îmi e dor de Minnesota.
Vreţi ca eu să fiu fericită, dar...
îmi vreau prietenii înapoi, şi echipa de hochei...
Vreau să mă duc acasă.
Vă rog să nu vă supăraţi.
- Scumpo... - Nu suntem supăraţi.
Ştii ce? Şi mie mi-e dor de Minnesota.
Mi-e dor de păduri, când obişnuiam să facem excursii.
Şi de curtea din spate unde obişnuiai să te joci.
De Spring Lake... unde patinam.
Vino aici.
- Îmi place noua privelişte. - Tărâmul Prieteniei s-a extins.
Mă bucur că în sfârşit au deschis acea secţiune de contraziceri amicale.
Mie îmi place Tărâmul Tragic al Vampirilor.
Tărâmul Modei? Toată lumea să tacă din gură.
Tărâmul Trupelor Rock. Sper că e doar o fază.
Puteţi să spuneţi ce vreţi, eu cred că toate sunt frumoase.
Gata. Poftim. Noua voastră consolă extinsă este funcţională.
Super! O îmbunătăţire.
Staţi puţin, eu am făcut asta?
Prieteni, ce e "Pubertatea"?
Nu ştiu. Probabil că nu e importantă.
Am acces la întreaga librărie a vorbelor urâte.
Consola asta e...
Scuze, am apăsat din nou. Greşeala mea.
Au ajuns la meci.
- Când ieşi acolo să fii agresivă. - Ştiu, tată.
Dar nu prea agresivă.
Ştiţi, chiar nu e necesar să veniţi la fiecare joc.
Glumeşti, n-o să ratez nici unul.
- Haideţi, Trompetelor! - Haide, Riley!
Bine, bine, trebuie să plec.
- Ne iubesc. - Da, mama şi tata sunt de treabă.
Prieteni, bineînţeles că sunt, dar nu putem să le arătăm asta.
- I-a plăcut pictatul pe faţă. - Ţi-am spus eu că a fost o idee grozavă.
Cea mai bună idee pe care a avut-o, de ceva vreme.
Chiar e un tip de treabă.
Pentru orice eventualitate.
Scuze.
Fată!
Bine. Pa.
- Eşti gata? - Da.
Bine. Hai să jucăm nişte hochei.
- Bine, Furie, ia-l. - Dă-mi pucul ăla, sau eşti mort!
Pe partea ei stângă, pe partea ei stângă!
Hai să încercăm să nu mirosim urât de data asta.
- Mama şi tata ne privesc cum eşuăm. - Nu pentru mult timp.
Am trecut prin multe, în ultima perioadă, dar tot o iubim pe fata noastră.
Are prieteni noi, o casă grozavă, lucrurile merg mai bine ca niciodată.
La urma urmei, Riley are 12 ani acum.
Ce s-ar mai putea întâmpla?
Cine poate să-mi spună în ce an a fost fondat San Francisco?
Ştie cineva?
Jordan.
Cât o să mai dureze?
5 luni, 2 săptămâni şi 4 zile până la vacanţa de vară.
Apoi mergem în Bahamas cu ştiţi voi cine.
Haideţi, veniţi în zbor cu mine!
O zi bună să aveţi.
- De ce eram supărate? - Nu ştiu. Din acelaşi motiv ca şi Troy.
- Şi Troy din ce motiv e supărat. - Nu ştiu.
Ştiu, absolut.
Suntem nişte impostori, crezi că pot să vadă lucrul ăsta.
Bineînţeles că nu, ne-am dat cu fard.
Să fii simpatizat e atât de obositor.
Cine e sărbătorita?
Şase ani petrecuţi la şcoala de actorie... pentru asta.
E în regulă, e bine.
Trebuie doar să mergem la locul unde ne simţim bine.
Guma Triple Dent te va face să zâmbeşti.
Miroase bine.
E foarte bună.
E bună.