VYKOUPENÍ Z VĚZNICE SHAWSHANK
Pane Dufresne, popište hádku s manželkou tu noc, co byla zavražděna.
Bylo to zlé.
Byla ráda, že o tom poměru vím. Skrývání už jí šlo na nervy.
Řekla, že chce rychlý rozvod v Renu.
- Jak jste odpověděl? - Že na rozvod nepřistoupím.
"Radši se s tebou sejdu v pekle než v Renu!"
Doslova to jste řekl, pane Dufresne, podle svědectví vašich sousedů.
Možná jsem to řekl. Opravdu si nepamatuji. Byl jsem rozrušený.
Co se stalo potom, co jste se pohádal s manželkou?
Sbalila si tašku a odešla k panu Quentinovi.
Ke Glennu Quentinovi, golfovému profesionálovi ve Snowden Hills
Country Clubu. K muži, s nímž měla poměr.
Sledoval jste ji?
Zašel jsem do pár barů. Pak jsem jel k němu, abych je tam přistihl.
Byli pryč a tak jsem zaparkoval stranou a čekal. - S jakým úmyslem?
Nejsem si jist.
Byl jsem rozrušený, opilý.
Nejspíš jsem je asi chtěl vyděsit.
Když přijeli, vstoupil jste do domu a zabil jste je.
Ne, začal jsem střízlivět.
Vrátil jsem se zpátky do auta a jel jsem se z toho domů vyspat.
Cestou jsem zastavil a hodil revolver do řeky Royal. To už jsem ale popsal.
Nevíme, ale proč následující ráno našla uklízečka vaši manželku s milencem
prošpikovanou kulkami z osmatřicítky.
Taky vám to jako mně, pane Dufresne, přijde jako zvláštní náhoda?
- Ano, taky. - Říkáte, že jste zbraň zahodil dříve než došlo k vraždě.
A to se vám hodí do krámu. - Je to pravda!
Policie prohledávala řeku tři dny a žádnou zbraň nenašla.
Nemohli jsme ji tedy porovnat s náboji ze zkrvavených těl obětí.
A to se vám taky velice hodí, že pane Dufresne?
Protože jsem tento zločin nespáchal, rozhodně se mi to nehodí.
Dámy a pánové, vyslechli jste svědectví a znáte fakta. Obviněný byl na místě činu.
Máme otisky prstů i stopy pneumatik. Jeho otisky na nábojích,
rozbitou láhev od bourbonu s otisky a hlavně je tu
krásná mladá žena. Mrtvá a ležící v náručí svého milence.
Oni zhřešili.
Byl ale jejich hřích tak velký, že si zasloužili trest smrti.
Když už o tom přemýšlíte, vezměte v úvahu,
že revolver je jen na 6 nábojů. Ne na 8. Dovoluji si prohlásit, že nešlo
o zločin v afektu, což bychom sice neprominuli, ale alespoň pochopili.
Ne, byla to pomsta. Velice brutální. Chladnokrevná pomsta.
Považte, čtyři kulky na každou oběť. Nebylo vypáleno šest ran, ale osm.
To znamená, že vystřílel celý zásobník. Pak přestal, aby ho znovu nabil
a mohl začít střílet dál. Pro každého z milenců kulka navíc.
Rovnou do hlavy.
Děláte na mne dojem bezcitného a nelítostného člověka, pane Dufresne.
Tuhne mi krev v žilách, když vás vidím.
Z moci svěřené mi státem Maine vás odsuzuji ke dvěma doživotním
po sobě následujícím trestům. Za každou oběť jeden. Tak jest!
Posaďte se.
- Odpykal jste si 20 let z doživotního trestu. - Ano, pane.
- Myslíte, že jste se napravil? - Ano, pane. úplně, pane.
Vzal jsem si poučení. Říkám upřímně, že jsem jiný člověk.
Opravdu už nejsem nebezpečný. Přísahám Bohu.
Zamítá se
- Rede, jaks dopad‘? - Samý sračky jako vždycky.
- No jo. Vím, jak ti je. - Mně to zamítnou příští týden.
- Mně odmítli před týdnem. - To se stává.
- Hej Rede, puč mi žvára! - Jdi mi z očí.
- Visíš mi už za pět krabiček. - Za čtyři! - Za pět!
Chlápek jako já je v každým americkým vězení. Jsem ten, co všechno sežene.
Cigára, trávu, flašku brandy, když dítko udělá maturu. Fakt seženu skoro všechno.
Ano, pánové, jsem vaše zásilková služba.
Když v roce 1949 chtěl Andy Dufresne, abych mu opatřil Ritu Hayworthovou,
řek'jsem mu, „Není problém.“
Andy přišel do shawshankský věznice
začátkem roku 1947 za vraždu svý ženy a jejího milence. Venku byl
viceprezidentem velký portlandský banky. Slušnej flek na takovýho mladíčka.
Hej, Rede.
Rozumíš anglicky, ty sráči? Půjdeš za tímhle dozorcem!
V životě jsem neviděl takovou hromadu posranejch měkkejšů.
No, hajzlové, pojďte blíž.
- Přijímáš dneska sázku? - Žvára nebo škváru?
- Žvára. Sázím dvě. - Kdo je tvůj kůň? - Tamtem malej pytel sraček. Osmej.
- Jasnej favorit. - Prd, sázku přijímám. - Já taky. - To si teda moc nezakouříš.
- Hele, vsaď si taky. - Sázím na toho tlustoprda. Pátej v řadě. Čtvrt krabičky.
Bažante, bažante!
Musím přiznat, že jsem zpočátku neměl o Andym valný mínění.
Vypadal, že s ním zacloumá i mírný vánek. To byl můj první dojem.
- Koho si tipneš ty, Rede? - Toho dlouhána se stříbrnou lžičkou v prdeli.
- Tamten? Ani omylem. - Deset cigaret. - Troufáš si. - Kdo mě vyvede z omylu?
Heywoode? Cetko? Žolíku? Floyde? Čtyři odvážlivci!
Všichni vězni zpátky na cely! Večerní kontrola!
Všichni vězni zpátky na cely!
Vpravo bok! Přímo hleď!
To je pan Hadley, velitel dozorců. Já jsem ředitel Norton.
Vy jste odsouzení zločinci. A proto jste tady.
Pravidlo jedna. Nerouhat se!
V mém vězení nebude nikdo brát jméno Boží nadarmo.
- Další pravidla poznáte za pochodu. - Nějaké otázky?
Kdy budeme jíst?
Budeš jíst, až ti řekneme, že máš jíst!
Budeš srát, až tě pošleme srát! A chcát, až tě pošleme chcát!
Rozumíš, ty ksindle?!
Vstávej!
Věřím ve dvě věci. V disciplínu a Bibli.
Tady se vám dostane obojího.
Svoji duši poručte pánu. Vaše prdele patří mně.
Vítejte v Shawshanku!
Sundat pouta!
Otoč se!
Dost!
Jdi až dozadu! Otoč se!
Odvšiv ho! Otočit!
Vyjdi ven, jdi doleva, vem si hadry a Bibli. Další!
Doprava! Doprava! Doprava!
Doleva! Doleva!
První noc je nejhorší. O tom nepochybujte.
Nahoru!
Vedou vás nahatý jako v den zrození. Kůže vás pálí
a z těch odvšivovacích srágor, co na vás nasypali, jste málem oslepli.
A když vás pak strčí do cely, najednou víte, že je to doopravdy.
Celej život je v momentě fuč. Jste v pekle.Zbejvá vám jen spousta
času na přemejšlení. Většina bažantů nemá první noc daleko k zešílení.
Vždycky se někdo z nich rozbrečí. Pokaždý je to tak.Zbejvá jen otázka.
Kdo to bude? Dá se na to sázet jako na cokoliv jinýho.
Já vsadil svý peníze na Andyho.
Zhasnout světla!
Vzpomínám si na svojí první noc. Zdá se to tak dávno.
Hele ty! Bažante, bažante...!
Určitě si přeješ, aby fotr nikdy nevojel tvojí mámu.
Čuníku! Vepříku!
Mám chuť na tvý šunčičky!
Bažante, bažantíčku! No tak! Hele tlustoprde...
Kluci vždycky střílej po bažantech. Nedaj si pokoj, dokud nějakýho neulověj.
- Až se ti bude něco zdát... - Tlustoprde!
Tlustoprde! Ozvi se, špekoune!
Já vím, že tam jsi. Slyším tvůj dech
Poslouchej mě, jo?!
Není to tady tak zlý. Řeknu ti, co a jak.
Všechno ti ukážu a budeš tady jako doma. Znám pár přihřátejch bejků,
co se na tebe třesou. Hlavně na tu tvou velkou bílou oplácanou prdel!
- Bože, já sem nepatřím! - Máme vítěze! - Chci domů!
Tlustoprd vyhrál o fous!
Bažante, bažante...!
Já sem nepatřím! Já chci domů!
- Chci k mámě! - Bažante, bažante...!
- Hergot, co je to tu za mejdlo? - Ten novej kleje. Bere slovo Boží nadarmo!
- Jestli cekneš, vrazím ti obušek do prdele! - Chci odsud!
Co je s tebou, ty voteklino? Ty hromado sraček?
Prosím, já tu nemám bejt! Já ne!
Nebudu počítat do tří! Nebudu počítat ani do jedný!
Drž tu zasranou hubu nebo ti jí zavřu já! Drž radši zobák!
Je to omyl! Vy mi nerozumíte! Já tu nemám být!
- Otevřete celu. - Uklidněte se, veliteli!
Zkurvysyne!
Klídek!
Jak tady po zbytek noci uslyším myší prd,
přísahám Bohu a Ježíšovi, že skončíte ve špitále!
Vy zmrdi!
Zavolejte lapiduchy a nechte tu bečku hned odnést do špitálu.
První noc v lochu mě Andy Dufresne stál dvě krabičky cigaret. Ani nemuk'.
- Řada 3 sever! - V pořádku! - Řada2 jih! - Řada2 jih v pořádku!
- Řada 3 jih! - V pořádku! - Řada 1 sever! - V pořádku!
- Řada 1 jih! - V pořádku! - Řada 4 jih! - V pořádku!
Připravit nástup!
Nástup!
- Budeš to jíst? - Neměl jsem to v úmyslu. - Můžu...?
To je laskomina.
Jake ti děkuje. Vypad‘ z hnízda u fabriky na značky.
Postarám se o něj, než vyroste a začne lítat.
Ale ne, ne... Už jde...
Zdravíčko, pánové! Nádherný ráno. Víte, proč je nádherný? Tak sem s nima.
Hezky mi je srovnejte do řady jako pěknej malej pěveckej sbor.
- Ten chlap mi "de na nervy. - Tak jo.
- Richmond, Virginie. - Vyliž mi prdel. - Nejdřív on mně!
Rede, tys měl teda s tím svým koněm včera smůlu.
Ten můj kůň se mi ale fakt moc líbí.
Dlužím mu jednoho pořádnýho francouzáka, jen co ho uvidím.
Dej mu radši nějaký cigára.
Tyrelle, sloužíš tenhle tejden ve špitále? Jak je mýmu koníčkovi?
Je mrtvej. Hadley mu tu kebuli zmasil důkladně. Doktor už byl na noc doma.
Ten chudák tam ležel až do rána. Pak mu už nebylo pomoci.
Jak se jmenoval?
Co říkáš?
Ptám se, jestli někdo zná jeho jméno?
Na to se vyser, bažante. To je úplně fuk, jak se jmenoval. Je mrtvej.
Hej, už to na tebe někdo zkoušel?
Byl už za tebou někdo?
Všichni tu potřebujeme kamarády. Můžu bejt tvůj kámoš.
Děláš drahoty.
To se mi líbí.
Andy byl ze začátku dost uzavřenej.
Myslím, že měl co dělat, aby se tu jakžtakž adaptoval.
Až asi po měsíci konečně otevřel pusu a někomu řek'víc než dvě slova.
A ten někdo jsem byl náhodou já.
Jsem Andy Dufresne.
Co zabil svou starou.
Pročs to udělal?
- Neudělal, když to chceš vědět. - Tak to sem zapadneš.
Tady je každej nevinnej. Nevěděls to?
- Heywoode, za co "seš tady? - Nevinnej. Advokát to posral.
Prej "seš studenej čumák. Myslíš, že tvý hovno smrdí míň, co?
- Co myslíš ty? - Abych řek" pravdu, ještě jsem se nerozhod".
Ty jsi ten chlápek, co všechno sežene?
Ví se o mě, že sem tam něco splaším.
- Potřebuju geologický kladívko. - Cože? - Geologický kladívko.
- Na co ho chceš? - Co je ti po tom?
Kdybys chtěl zubní kartáček, tak bych se neptal. Kartáčkem nikoho nezabiješ.
Máš pravdu. Geologický kladívko měří asi 15 čísel. Vypadá jako minikrumpáč.
- Krumpáč? - Na kameny.
- Jako křemen? - Křemen.
- Slída, břidlice, vápenec... - No a?
Sbírám šutry. Aspoň na svobodě jsem to dělal. Chtěl bych v tom pokračovat.
- Nebo ten instrument zatnout do něčí lebky. - To ne. Nemám tu nepřátele. - Ne?
Ne, jen počkej. Povídá se, že si na tebe brousej zuby Sestřičky.
Hlavně Bogs.
- Asi mi nepomůže, když jim vysvětlím, že nejsem buzerant. - Oni taky ne.
Hlavně že jsi člověk. Je jim to jedno.
Těmhle bejkům jde jenom násilí. To je jediný, co chtěj.
- Bejt tebou, dávám si pořádnýho majzla. - Dík za radu.
To je zadara. Už chápeš mé obavy?
Když se něco semele, to kladívko nepoužiju, jasný?
Tak asi chceš vzít roha. Tunelem ve zdi.
- Nebo mi unik" nějakej fór? - To pochopíš, až to kladívko uvidíš.
- Kolik asi taková věc stojí? - 7 dolarů v klenotnictví.
Normálně si přirážím 20%. Tohle je specialita.
S rizikem roste i cena.
- Uděláme to za 10 dolarů. - Dobře, 10.
- Ale jsou to vyhozený peníze? - Proč?
Tady rádi dělají šťáry.
Jak ho u tebe najdou, přijdeš o něj. Když tě načapou, neznáme se.
Jak mě práskneš, už nikdy nic nedostaneš. Ani tkaničky do bot nebo žvejkačku.
Rozumím.
- Díky, pane...? - Red. Jmenuju se Red.
Red? Proč ti říkají Zrzek?
Asi protože jsem lr.
Už jsem věděl, proč některejm chlapům připadá blazeovanej.
Vyzařoval z něj klid. To, jak se pohyboval a mluvil,
tady bylo dost nezvyklý. Coural se tu jako chlápek na procházce v parku,
co se vo nic nestará. Co nemá problémy.
Jako by ho před touhle dírou chránil neviditelnej plášť.
Jo, přiznávám, že se mi Andy líbil hned od začátku.
Pohyb! Některý z nás musí dodržovat rozvrh!
Hněte s sebou! Dělejte!
Jak je? Co dělá tvoje stará?
Pohněte s sebou! Dělejte! Rychle!
Rede!
Andy měl pravdu. Konečně jsem ten fór pochopil.
Trvalo by to asi 600 let, než by tímhle člověk
prokopal tunel skrz zeď na svobodu.
- Knížku? - Dneska ne.
- Knížku? - Ne.
Hej, Brooksi.
Zásilka pro Dufresnea.
Knížku?
Dufresne, tady máš knížku.
Díky.
Dufresne, dochází nám savo. Skoč dozadu a ňáký nám přines.
- Když se dostane do očí, oslepne se. - Brouku, tiše.
Nedáš se, pereš se. To se mi líbí.
Moc rád bych vám řek', že jim to Andy nandal a Sestřičky mu daly
pokoj. Kdybych to jen moh'říct.
Jenže vězení není pohádkovej svět.
Nikoho nikdy neprásknul, ale všichni to věděli.
Nějakou dobu to tak pokračovalo.
Vězeňskej život je stereotyp a zase stereotyp.
Každou chvíli se Andy objevil s novejma modřinama.
Sestřičky se ho držely.
Někdy je dokázal přeprat, někdy ne.
Tohle byl jeho stereotyp.
Řek'bych, že první dva roky pro něj byly nejhorší.
A taky bych řek', že kdyby to tak šlo dál, určitě by na to zařval.
Na jaře roku 1949 ale vedení rozhodlo, že...
Fabrika na značky potřebuje novou střechu.
Hledám 12 dobrovolníků na týdenní práci.
Jak víte, mimořádné zaměstnání znamená mimořádná privilegia.
Byla to práce venku a práce venku je v květnu zatraceně příjemná.
Stůjte v řadě!
Přes sto kluků se dobrovolně na tu práci přihlásilo.
Wallace E. Unger! Ellis Redding!
Není to náhodička? Mezi vybranejma jsem byl já a pár kámošů.
Andrew Dufresne!
Stálo nás to krabičku cigaret na osobu. Samozřejmě, že jsem trhul svejch 20%.
Volá mi to právnický eso až z Texasu.
Řeknu: "Prosím?"
A on "Upřímnou soustrast, Váš bratr zemřel."
- Sakra Byrone, to mě fakt mrzí. - Mě ne, byl to gauner.
Zmizel už před lety. Myslel jsem, že je dávno mrtvej. Takže ten právník říká:
- "Váš bratr zemřel bohatý. Naftový vrty a tak. Skoro milión babek" - Milión?
- Jo, některý hajzlové maj prostě štěstí. - Doprčic, a dostaneš něco?
- Odkázal mi 35000. - Dolarů? - Jo.
Sakra, no to je skvělý. Jako bys vyhrál na dostizích.
Ty pitomče, víš, co mi provede vláda? Oškube mě jako husu!
- Chudáček Byron. Štěstí zasraný. - Hrůza hrůzoucí.
- Někdo je prostě smolař. - Andy, hráblo ti?
Dávej bacha na ten mop! Andy!
- No dobře, zaplatíš nějaký daně, ale přece ti něco zbyde. - Možná tak
na nový fáro. Koupím ho a co pak? Daň z vozidla. Opravy. údržba.
Haranti se furt budou chtít vozit. Na konci roku zjistím,
že jsem tu daň spočítal blbě a doplatím to ze svýho.
Řeknu ti, že jak se k tobě dostane strejček Sam, všechno z tebe vycucne.
- Hej Andy! Andy! - Nechá se vodkrouhnout. - Dehtuj! - Zkurvenej brácha!
Pane Hadley, věříte své ženě?
Vtipálku.
Nasměju se, až mi budeš kouřit péro bezzubej.
Udělala by něco za Vašimi zády? Podfoukla by Vás?
- Už dost! Uhni, Merte, tomu zmrdovi se stane nehoda. - On ho snad shodí?!
Pokud jí věříte, můžete mít všechno!
- Co říkáš? 35000? - 35000. - Všechno? - Všechno! Do šestáku!
- Radši mluv jasně! - Jestli chcete mít ty peníze, dejte je ženě.
Berňák umožňuje jednorázový dar partnerovi do 60000 nezdanit.
- Kecáš, bez daně?! - Bez daně.
Berňák nedostane ani cent.
Ty "seš ten chytrák z banky, co zabil starou?
A mám ti věřit, abych skončil tady jako ty? Co, mám ti věřit?
Je to naprosto legální. Potvrdí vám to na úřadě. Blbost, že vám to říkám.
Určitě byste na to přišel sám.
Jo, žádnej vrah vlastní ženy mi nebude radit, jak přechcat berňák.
Jasně, že ne. Ale někdo s vámi musí sepsat žádost. To něco stojí.
- Například právník. - Je to banda sráčů! - Dobře, mohl bych to připravit já.
Ušetříte. Vyplním vám formuláře. Skoro zadarmo.
Chci za to jen tři piva pro každého z mých spolupracovníků
- Spolupracovníci? Srandista, co? - Při práci venku pivko bodne.
Člověk se hned cejtí líp. To je můj názor, pane.
- Co čumíte?! Zpátky do práce! - Dělejte, makáme!
A tak se skutečně stalo, že v předposlední den týhle práce
parta dehtující na jaře roku 1949 střechu fabriky na poznávací značky
seděla ráno v řadě a popíjela vychlazený pivíčko
od nejtvrdšího bachaře, kterej kdy v shawshankský věznici byl.
Ať vám nezteplá, zlatíčka.
Ještě k tomu si nás ten kolosální čůrák předcházel.
Seděli jsme a popíjeli. Slunce nás hřálo do zad a my se cejtili svobodný.
Jako kdybychom dehtovali střechu vlastního domu. Páni všeho tvorstva.
Andy tu pauzu strávil ve stínu
a se zvláštním úsměvem pozoroval, jak pijem'pivo.
- Hej, dáš si jedno studený? - Ne díky, přestal jsem pít.
Možná, že si chtěl udělat voko u bachařů.
Nebo si získat přátele mezi náma.
Já myslím, že si chtěl připadat zase jednou normální.
l když jen na chvilku.
- Udělej si dámu. - Šachy, to je hra králů. - Cože? - Na úrovni, taktická.
- A pro mě zasraná záhada. Štve mě to. - Třeba tě to někdy naučím.
To určitě.
- Můžeme někde splašit šachovnici. - Vod toho jsem tady já.
- Říkáš to tomu pravýmu. - Šachovnici tu koupíme, ale figurky vyřežu sám.
- Černý z alabastru a bílý ze steatitu. Co tomu říkáš? - To potrvá léta.
To mi nevadí. Mám spoustu času. Jen nemám kameny.
Na dvoře jsou jen malinkatý křemeny.
- Myslím, že se z nás stávají kámoši. - Asi jo. - Něco mě zajímá.
- Pročs to udělal? - Jsem nevinný jako všichni ostatní tady.
Za co sedíš ty?
- Za vraždu jako ty. - Nevinný?
Jsem jedinej viník v Shawshanku.
- Kde je ten kanárek? - Jak jsi to věděl?
- Jak jsem věděl co? - Takže to nevíš. Pojď,
Tady je ten pokoj s kanárkem.
Opravdu překvapení slyšet ženu, jak zpívá v mém domě, co?
To je opravdu...překvapení.
- Rede. - Počkej, počkej! Už jde...
Tohle s těma vlasama fakt miluju.
Jo, viděl jsem to tenhle měsíc už třikrát.
- Gildo, jsi vychovaná? - Já?
Bože, to miluju!
- Říká se o tobě, že všechno seženeš. - Ví se o mně, že občas něco splaším.
- Co chceš? - Chci Ritu. - Co? - Šlo by to?
Tak toto je Johnny Farrel. Slyšela jsem o tobě spoustu věcí.
- Za pár týdnů. - Týdnů? - Ano Andy, nemám ji zastrčenou pod postelí.
- Bohužel. Ale dostaneš ji, neboj. - Díky.
- Vypadni! - Musím přehodit díl! - Říkám, vypadni!
- Nebudeš řvát? - Vyřídíme to rychle.
Přerazil mi rypák!
Teď si rozepnu poklopec a ty spolykáš, co ti dám spolykat.
Až spolykáš to moje, tak spolykáš i Kohoutovo za ten rozbitej frňák.
- Strč mi ho do pusy a přijdeš o něj. - Ne, ty to nechápeš? Zkus si něco
- a vrazím ti tenhle krám do ucha. - Jo, ale měl bys vědět, že poranění
mozku způsobí, že se oběť zakousne ještě víc.
Kousací reflex je pak tak silný, že musejí čelisti rozevřít páčidlem.
- Kdes to vzal? - Četl jsem to.
Umíš taky číst, ksindle negramotnej?
Zlato, to bys neměl.
Ten hajzl Andymu do pusy nic nestrčil. Ani jeho parťáci.
Jenom mu zmalovali tělo k nepoznání.
Andy strávil měsíc ve špitálu.
Bogs strávil tejden v díře.
Čas vypršel, Bogsi.
Jak myslíte, šéfe.
Vraťte se na cely k večerní kontrole! Všichni vězni na cely!
Co je?
- Nechte mě! - Chytni ho za kotníky!
Ne, ne, ne! Pomoc!
Od tý doby se už nikdy nestaly dvě věci.
Sestřičky už na Andyho ani nešáhly a Bogs už nikdy nechodil.
Odvezli ho do státní nemocnice se sníženou vostrahou.
Po celej zbytek života mu nic jinýho nezbylo, než cucat žrádlo brčkem.
Až se Andy vrátí ze špitálu, měli by jsme ho pěkně přivítat.
To by šlo. Visíme mu víc než za pivo.
Moc rád hraje šachy. Dáme mu pár šutrů.
Hele, mám to. Podívejte!
- Heywoode, to není steatit ani alabastr. - Co "seš zač? Snad geolog?
- On má pravdu. - A co to teda je? - Koňskej trus. - Blbost! - Zkamenělej.
Sakra, doprčic.
Až na pár ňákejch renonců to kluci zvládli dobře. A za tejden, když se Andy
vrátil, 'sme měli šutrů, že moh'makat až do smrti.
Taky jsem zrovna dostal velkou zásilku. Cigára, žvejkačky, whisky,
karty s nahatejma ženskejma. Všechno možný.
A taky to nejdůležitější. Ritu Hayworthovou osobně.
Zadarmo. Vítej zpátky.
Bacha, bude šťára! Pozor, prohlížej cely!
- 119. - 119! - 123. - 123!
Vstávat! Čelem ke zdi!
Otočit čelem k řediteli!
Těší mne, že ji čtete? Máte oblíbené pasáže?
"Bděte, tedy bděte, neboť nevíte, kdy pán domu přijde."
Marek 13:35. To se mi líbí.
Lepší je ale: "Já jsem světlo světa a ten kdo mne následuje, má světlo
- života- Jan, kapitola 8, verš 12. - Prý jste dobrý v počtech. To se hodí.
Člověk by měl něco umět.
- Co je tohle? - Geologická utěrka na tvarování a leštění kamene.
Je to můj koníček.
V pořádku. Nějakej kontraband tu je, ale nic hroznýho.
Nemohu říct, že to schvaluji,...
ale dejme tomu...
Uděláme výjimku.
Zamkněte!
Málem jsem zapomněl. Nerad bych vám ji bral. Spása je na dosah.
Ano, pane.
Šťára na celách byl jen záminka.
Ve skutečnosti si chtěl Norton Andyho otipnout.
Boží soud se bIíží.
To vyšila moje paní v církevním spolku.
Moc pěkné, pane.
- Líbí se vám práce v prádelně? - Ne, pane. Nijak zvlášť.
Můžeme najít něco vhodnějšího pro člověka s vaším vzděláním.
- Ahoj Jakeu, kde je Brooks? - Andy, měl jsem dojem, že tě slyším.
- Přidělili mě k tobě. - Já vim, řekli mi to.
Pojď si to omrknout. Pojď.
Tak to je ona. Shawshankská vězeňská knihovna.
National Geographic, zhuštěné romány od Reader"s Digest, pár Louis L"Amour.
Časopisy, právnický romány.
Každej večer to naložím na vozík a obejdu cely.
Jména si píšu tady na tabulku. Láry fáry, žádný čáry.
- Nějaký otázky? - Jak dlouho děláš knihovníka, Brooksi? - Sedím od roku 1905.
- V knihovně jsem od roku 1912. - Měls během těch let pomocníka?
- Ne, na tom nic není. Fakt. - Tak proč já a teď?
- Nevím, ale bude to fajn, mít tady dole pro změnu společnost. - Dufresne!
To je on.
Jsem Dekins. Napadlo mě, že bych si mohl založit spoření na vzdělání dětí.
Chápu.
Tak... si sedneme a proberem" to.
Brooksi, máš tužku a papír?
Díky.
Tak pane Dekinsi...
- Andy se ptá: "Pane Dekinsi, dáte své syny na Harvard nebo na Yale? - Snad ne?
Přísahám Bohu, že to řekl. Podal mu ruku. Moh" jsem se smíchy
posrat. - Doprdele! - V kvádru,...
kravatě a za psacím stolem by Andy byl... "Pane Dufresne, prosím..."
- Udělal sis "kamarády", Andy? - Neřekl bych kamarády. To ne.
Jsem vrah, co poskytuje finanční poradenství. Takový domácí zvířátko.
- Aspoň jsi pryč z prádelny. - Zatím to nic není. Chtěl bych rozšířit
knihovnu. Koupit nový knížky. - Když budeš něco žádat, chtěj kulečník.
- No jasně. - Jak to chceš udělat? Jak seženete nový knihy, pane Dufresne?
Požádám ředitele o peníze.
Hochu... Já jsem tu zažil šest ředitelů a jedno je naprosto jistý.
Nebyl tady jedinej, kterej by se dal zlomit a pustil nějaký prachy.
- Už takhle s penězi nevyjdeme. - Chápu. Mohl bych napsat do státního senátu
- a požádat je o peníze. - Ty dají těžce vydělané peníze daňových poplatníků
- jen na tři věci: na více zdí, více mříží, více dozorců. - Přesto bych
to zkusil. Napíšu každý týden jeden dopis. To nebudou moci přehlížet.
Budou, ale klidně pište, jestli vás to baví. Sám to budu odesílat. Stačí?
A tak Andy začal psát jeden dopis tejdně. Přesně jak řek'.
A přesně jak říkal Norton, Andy nedostal žádnou odpově,
V následujícím dubnu vyplňoval Andy daňový přiznání polovině bachařů.
Od toho roku to dělal pro každýho včetně ředitele.
Od toho roku se přeřazoval začátek vězeňský baseballový sezóny tak,
aby se kryl se zdaňovacím obdobím.
Ani dozorci protihráčů nezapomněli přinýst svý formuláře.
Takže věznice v Moresby vám dala zbraň, ale platil jste jí vy sám?
- To je fakt, i s futrálem. - Vidíte, to všechno si můžete odepsat z daní.
Jasně. Páni, Andy byl docela normální živnostník.
Vlastně daňovejch přiznání bylo tolik, že mu povolili zaměstnat personál.
Rede, podal bys mi pár závislých činností.
Na měsíc z roku mě vytáh' z truhlářský dílny, což byla bašta.
A pořád posílal ty dopisy.
- Rede, Andy! Brooks řádí! - Zabiju tě, ty smrade!
- Uříznu ti tvou hnusnou palici! - Brooksi, moh" by ses kurva uklidnit?
- Nelezte sem! Nelezte sem zatraceně! - Dobrá, co se sakra děje?
Vjednu chvíli je v pořádku a najednou zničehonic vytáhne kudlu.
- Smradi všivácký! - Brooksi, promluvíme si.
Není o čem si promluvit, zatraceně! Podříznu mu zasranej kejhák!
- Počkej chvilku, co ti proved"? - To udělali voni! Nemám na vybranou!
- Brooksi, nic mu neuděláš. Všichni to víme. l Heywood. Je to tak? - Jasně.
Neublížíš mu. Je to tvůj kámoš a Hatlen je rozumnej chlap.
- To je fakt, chlapi. Je to tak? - Jo!
Tak ten nůž zahoď! Brooksi, podívej se na mě!
Zahoď ten nůž! Brooksi, koukni se mu na krk, proboha.
Brooksi, podívej se mu na krk. On krvácí.
- Je to jedinej...způsob, jak tu můžu zůstat! - Nech toho! Je to šílený!
Nechceš to udělat. Zahoď ho!
No tak, uklidni se. Budeš v pořádku.
- On? Doprdele, a co já? Ten starej šílenej blb mě málem podříz"!
- Kecy! Při holení se pořežeš hůř! - Číms ho proboha tak vytočil?
Nic jsem mu neudělal. Přišel jsem, abych se s ním rozloučil.
Vy jste to neslyšeli? Podmínečně ho propustili.
- Já prostě nechápu, co se mu stalo. - Stařík řádí jako kousnutej do prdele.
- Drž hubu, Heywoode! - Prej sis nasral do kalhot? - Jdi do hajzlu!
Přestaňte s tím! Brooks není žádnej cvok.
Je...institucionalizovanej.
- lnstitucionalizovanej? - Je tu už 50 let.
Nic jinýho nezná. Tady to byl důležitej člověk. Vzdělanej. Venku bude nula.
Jen omšelej kriminálník s artritidou. Nedaj mu ani průkazku do knihovny.
- Rozumíš, co tím chci říct? - Jsem si jistej, že kecáš, Rede.
Buď si jistej, čím chceš. Ale tyhle zdi maj zvláštní moc.
Nejdřív je nenávidíš, pak si na ně zvykneš.
Uplyne nějakej čas a jsi na nich závislej. To je institucionalizace.
- Kecy! To se mi nikdy nestane. - Myslíš? Počkej, až tu budeš tak dlouho.
To je sakra fakt.
Posílají nás sem na celej život. A tím nám ten život vezmou.
Už se o tebe nebudu moct starat, Jakeu.
Leť si. Jsi volnej.
Jsi volnej.
- Nashle. - Joe. - Hodně štěstí, Brooksi.
Ahoj kluci. Nemůžu uvěřit, jak jde tady venku všechno rychle.
Dávej bacha, dědku! Chceš se nechat zabít?!
Jako malej jsem viděl automobil jednou za čas. A teď jsou všude.
Svět začal hrozně kvaltovat. Lidi mluvěj rychlejc a hlasitějc.
Kurátor mi opatřil ubytovnu, které tu říkají Sládek. A taky práci.
Balím zákazníkům potraviny v obchodě.
Je to dřina. Snažím se vydržet, ale ruce pořád bolej.
Ať váš pomocník dává dva sáčky. Minule mi nedal dva a málem se mi protrhlo dno.
- Dávejte dva sáčky, jak žádá ta paní. Jasný? - Jistě, pane. Spolehněte se.
Majitel obchodu mě asi nemá moc rád.
Někdy zajdu po práci do parku a krmím ptáky. Představuju si,
že se najednou ukáže Jake a pozdraví mě. Jenže se nikdy neobjeví.
Doufám, ať už je kdekoliv, že je mu dobře a má spoustu novejch kamarádů.
Vnoci špatně spím. Mám zlý sny, že padám a tak.
Probudím se celej vyděšenej. Než si vzpomenu, kde jsem.
Měl bych si vzít bouchačku a vyloupit ten náš potravinovej obchod,
aby mě poslali domů. Když už bych byl v tom, pro sichr bych mohl
zastřelit šéfa. Jako prémii.
Asi jsem na tyhle nesmysly moc starej.
Nelíbí se mi tu. Unavuje mě ten věčnej strach.
Rozhodl jsem se, že tu nezůstanu.
Po starym kriminálníkovi jako jsem já ani pes neštěkne.
ByI tu Brooks.
"Po starym kriminálníkovi jako jsem já ani pes neštěkne.
P.S. Vyřiď Heywoodovi, že se omlouvám za ten nůž. Ať se nezlobí. Brooks"
Měl umřít tady.
To je ale pěknej bordel. To ti teda povím.
- Co to má být? - To mi kurva řekni ty. Je to adresovaný tobě.
Vem si to.
"Drahý pane Dufresne,
na základě vašich žádostí stát poskytl
projektu vaší knihovny určitou finanční podporu."
To není možný? "Posíláme vám 200 dolarů
a navíc vaší knihovně darujeme starší knihy a jiné podobné materiály.
Věříme, že vás uspokojíme a věc považujeme za uzavřenou.
Dál už nám, prosím, nepište."
- Všechno bude uklizený, než se vrátí ředitel. - Ano, pane.
Dobrý, Andy.
No vida, trvalo to jen šest let.
- Odteďka budu psát týdně dva dopisy. - Jsi na to dost velkej blázen.
Ale radši to všechno vodnes, jak říkal velitel.
Jdu na hajzl a až se vrátím, nic tady nebude. Jasný?
Andy, slyšíš to?
Dufresne!
- Dufresne! Andy, pusť mě!
Andy?! Andy!
Dodnes nevím, o čem ty dvě ltalky zpívaly. Ani to nechci vědět.
Některý věci maj'zůstat utajený.
Zřejmě zpívaly o kráse, která se nedá slovy vypovědět. A ze který bolí srdce.
Ty hlasy se nesly dál, než by se komukoliv tady snilo.
Jakoby do tý naší klece vlítnul krásnej ptáček a zbořil všechny zdi.
Na kratičkej okamžik se každej v Shawshanku cítil svobodnej.
A to ředitele sralo víc než cokoliv jinýho.
Otevřete dveře!
Dufresne, otevřete ty dveře!
Vypněte to!
Varuju vás, Dufresne. Vypněte to!
Dufresne! Teď jsi můj!
Za tenhle kousek dostal Andy dva tejdny samotky.
Vstávej!
- Hele, kdo je tady? - Maestro! - Ahoj!
- Nemoh's tam šoupnout pořádnou muziku, třeba Hanka Williamse. - Vyrazili dveře,
- než jsem stihl hrát na přání. - Stálo to za to? - Užíval jsem si to.
- Kecy! V ajnclíku si nemůžeš užívat. - To je fakt. Týden na díře je jako rok.
- Dělal mi společnost mistr Mozart. - Oni ti tam dole dovolili gramec, jo?
Byla tady a tady.
Na muzice je krásný, že ti ji nemůžou vzít.
Nikdy jste to tak necítili?
Já hrál v mládí na foukací harmoniku.
Přestalo mě to bavit. Tady to nemá smysl.
- Právě tady to má smysl. Potřebuješ to, abys nezapomněl. - Nezapomněl?
Abys nezapomněl, že na světě jsou místa, který nejsou z kamene.
Co máš v sobě, na to nemůžou.
Nedosáhnou na to. Je to jen tvoje.
- O čem to mluvíš? - O naději. - Naděje...
Příteli, já ti něco povím.
Naděje je nebezpečná.
Z naděje můžeš zcvokatět.
V base nemá smysl. Radši si na to zvykni.
Jako Brooks?
Posaďte se.
Tak jste si odseděl 30 let z doživotního trestu.
- Myslíte, že jste se napravil? - Ano, pane. Bezpochyby.
Jsem úplně jinej.
Nejsem pro společnost nebezpečnej. Bůh je mi svědkem.
úplně jsem se napravil
Zamítá se
Třicet let. Ježíši, když to řekneš.
- Jak to uteklo. - Kde je mejch deset let?
Tady. Dárek k zamítnutí propuštění.
Rozbal to.
Musel jsem se obrátit na jednoho tvýho konkurenta, aby to bylo překvapení.
Je moc krásná.
Díky.
Budeš hrát?
Ne.
Teď hned ne.
Na cely! Na cely! Dělejte!
Řada 3 jih v pořádku!
Řada 4 sever v pořádku!
Na cely! Na cely!
Nová hoIka k 10. výročí. Red
Zhasnout!
Andy držel slovo. Psal státnímu senátu dva dopisy tejdně místo jednoho.
Vroce 1959 Senát konečně pochopil, že ho neodbude šekem na dvě stovky.
Finanční výbor odhlasoval roční příspěvek 500 dolarů, aby ho umlčel.
Šeky přicházely přesně jak hodinky.
Andy obchodoval s knižníma klubama, dobročinejma organizacema
a nakoupil knihy z výprodeje.
- "Ostrov pokladů." Robert Louis... - Stevenson. Beletrie dobrodružná.
- Co dál? - Mám tu "Opravy aut" a "Figurky z mýdla".
To jsou koníčky. Pod naučnou. Za tebou.
- Mám tu "Hrabě Monte Chrousta". - To je Christo, ty vole.
Alexandre Dumas. O čem dumá?
Dumá?
Dumas. Znáš to?
- Je to o útěku z vězení. - Tak to dáme pod naučnou, že jo?
My ostatní jsme pomáhali se vším, jak to jen šlo.
Než zastřelili Kennedyho, přeměnil Andy sklad smrdící po krysích hovnech
a terpentýnu na nejlepší vězeňskou knihovnu v Nový Anglii.
S nejlepším výběrem nahrávek Hanka Williamse.
Toho roku zaved'ředitel Norton svůj slavnej program „Bez mříží“.
Asi jste o něm četli.
Bylo to ve všech novinách a v časopise Look měl dokonce fotku.
Není to rekreace, ale úplně nový progresivní přístup k nápravě zločinců.
Vězni budou pod dohledem pracovat mimo tyto zdi vězení na různých
veřejně prospěšných pracích. Tito muži tak poznají hodnotu poctivé práce.
Budou tak přínosem pro celou společnost.
A díky minimálním nákladům také pro každého daňového poplatníka.
Ředitel Norton se ovšem tisku zapomněl zmínit, že termín „minimální náklady“
je trochu neurčitej. Existuje sto způsobů, jak z toho něco vytřískat.
Za lidi, materiál atd.
Můj Bože, jak se jen penízky hrnuly...
Jestli to bude takhle pokračovat, tak mě odrovnáš.
S těmi svými otroky vyžereš všechny nejlepší zakázky ve městě.
Nede, mi tady sloužíme společnosti. Chápeš to?
To je dobrý pro noviny, ale já musím živit rodinu.
Same, známe se už dlouho.
Potřebuju tu novou zakázku na dálnici. Když jí nedostanu, zkrachuju.
Tady ti má žena poslala skvělej koláč. Pekla ho pro tebe. Přemýšlej o tom.
Nede, tahle zakázka mne nespasí. Myslím, že mí hoši už jsou zadaný někde jinde.
Buď klidnej a vyřiď Maisie, že jí děkuju.
Za každým pochybným obchodem, za každým vydělaným dolarem
byl Andy jako finanční poradce.
Na dva vklady. Uložte to Mainské národní a První novoanglické.
- Odneste mi to do prádelny. Dva obleky a pytel se vším možným. - Ano, pane.
- Vyřiďte tam, ať škrobí ty košile míň nebo uvidí. - Ano, pane. - Jak vypadám?
- Velmi dobře, pane. - Dobročinná akce v Portlandu. Bude tam i guvernér.
Nechcete to? Ta ženská neumí péct.
Děkuji, pane.
- Slyšel jsem, že ukusuje ze spousty koláčů. - Co ty víš. Jede v pěknejch
levárnách. Rejžuje na provizích. Tímhle místem protéká řeka špinavejch peněz.
Problém s takovejma penězma je, že se časem někdo zeptá, kde je vzal.
Na to jsem tu já. Vyperu je. Přefiltruju. Uložím. Akcie, obligace,
nezdaněné půjčky. Já ty prachy posílám do světa a když se vrátí...
- Jsou čistý jak panenská blána. - Čistší. Než půjde do penze, bude milionář.
Jestli po něm skočej, skončí s nějakym číslem mezi náma.
- Teda Rede, myslel jsem, že mi věříš víc? - Ale ne, vím, že jsi dobrej,
ale nějaká stopa zůstane. Začnou se ptát. FBl, daňová služba, kdokoliv...
- K někomu to povede. - To jistě. Ale k řediteli ne.
- Tak ke komu? - Randall Stevens. - Kdo? - Tichý společník. To je ten viník,
Vaše ctihodnosti. Majitel bankovních účtů. Tam se filtruje. Tam vedou stopy.
- Kdo to je? - Je to fantom. Přízrak. Taková moje malá mrtvá duše.
Vykouzlil jsem ho ze vzduchu. Existuje jenom na papíře.
- Andy, nemůžeš jen tak vymyslet člověka! - Právě že můžeš. Stačí vědět,
jak ten systém funguje. Divil by ses, co jde zařídit poštou.
- Pan Stevens má platný rodný list. řidičák, číslo pojištění. - Ty kecáš?
Jestli někdy odhalí některý z těch účtů, dopadnou jen výplod mé fantazie.
No, vem mě čert!
Že jsi dobrej? Ty jsi Rembrandt!
Nejlepší na tom je, že venku jsem byl strašně poctivej. Byl jsem čestnej.
Až tady se ze mě stal padouch.
- Vadí ti to? - Já ty kšefty neřídím, Rede. Jen produkuju zisk.
Zdá se, že v tom není rozdíl.
Ale taky jsem zařídil naší knihovnu
a pomohl spoustě klukům k maturitnímu vysvědčení.
- Proč myslíš, že to všechno v pohodě můžu? - Abys hezky v klidu pral.
- Prachy, ne prádlo. - Jo, jsem lacinej a on vydělává.
Tommy Williams přišel do Shawshanku v roce 1965. Dostal dva roky za Va K.
To je vloupání a krádež, abyste rozuměli.
Chytli ho, když odnášel zadním vchodem televizi z kšeftu s lacinou elektronikou.
Mladej pásek. Pan „Rock 'n'Roll“. Namyšlenej až hrůza.
Dědkové, hněte s sebou! Jste jak zpomalenej film! Jak já potom vypadám?!
Hned se nám zalíbil.
Tak já teda couvám ze dveří a držím tu televizi asi takhle.
Byl to starej velkej křáp. Hovno jsem viděl.
A najednou slyším: "Ani hnout, mladej! Ruce vzhůru!"
No víte, stojím tam, držím tu televizi a ten hlas nakonec říká:
"Slyšels, co jsem ti říkal, synku?" A já: "Ano, pane, slyšel.
Ale když ten krám pustím, přišijou mi ještě navíc ničení cizího majetku."
- Tos teda kroutil v Cashmanu? - Jo, tam to byla zívačka.
Propustky na víkend. Pracovní programy. Ne jako tady.
Tys vymet" všechny basy v Nový Anglii.
Jo, už od třinácti. Řekni nějaký jméno basy a já ti potvrdím, že jsem tam byl.
Možná je na čase zkusit nějaký jiný povolání.
Myslím, že ti asi zlodějina moc nejde. Měl bys možná zkusit něco jinýho.
Co ty o tom sakra víš, Al Capone? Za co tu "seš ty?
Já?
Advokát to posral.
Tady jsou všichni nevinní. Tos nevěděl?
Jak se ukázalo, Tommy měl mladou ženu a malou holčičku.
Možná měl výčitky, že jsou na dlažbě nebo že bude malá vyrůstat bez táty.
Ať už to bude cokoliv, něco ho vyhecovalo.
Myslel jsem, že bych si moh" dodělat střední školu.
Prej "'"si s tím pár chlápkům pomoh".
S žabařema neztrácím čas.
Já nejsem žádnej zatracenej žabař!
- Myslíš to vážně? - Jo?
- Opravdu vážně? - Ano, pane. Myslím.
Dobře. Jestli se do toho dáme, jedeme naplno. Na 100%. Žádný flákání.
Potíž je v tom, že mi moc nejde čtení.
Čtení? Tak tobě nejde čtení.
Dobře. Dáme se do toho.
- Er. - Er. - Es. - Es. - Té...
Tak si Andy vzal Tommyho do parády a začal ho doprovázet abecedou.
Tommymu to šlo docela dobře. Ten kluk objevil, co v něm dřímá.
Zanedlouho ho Andy začal připravovat na zkoušky. Měl toho kluka opravdu rád.
Myslím, že ho bavilo tahat mladýho kluka z bahna. To ale nebyl jedinej důvod.
Ve vězení se čas strašně vleče. A tak se ho snažíte nějak zabít.
Některý chlápci tu sbírají známky, jiní si stavějí domky ze sirek.
Andy postavil knihovnu. Teď potřeboval novej projekt.
A to byl Tommy. Bylo to podobný, jako když po léta
opracovával a leštil ty šutry.
Ze stejnýho důvodu si lepil na zeď ty fantastický holky.
Ve vězení člověk udělá cokoliv, jen aby se zabavil.
Vroce 1966, přesně v době kdy už se Tommy připravoval na zkoušky,
to byla krásná Raquel.
Končíme.
- Tak? - Tak to je teda na hovno. Rok mýho života je v prdeli kvůli takový hovadině.
- Asi to není tak špatný? - Jo, mnohem horší. Jedinou věc nemám správně.
- Mohlo to bejt klidně čínsky. - Uvidíme, jak dopadne bodování.
Jo jasně, já řeknu, jak to doprdele dopadne?
Dva body! Navíc se nezmůžu! To je vono! Takhle to zatraceně dopadne!
Pět krát pět je dvacetpět... Lapák zasranej!
Seru ti na to!
- Je mi zle. Vyšplouch" jsem ho. - To je blbost. Je na tebe pyšnej.
Jsme kamarádi dost dlouho, tak ho znám líp.
- Chytrej kluk, co? - Chytrej jako nikdo. Venku dělal v bance.
- A za co je vlastně tady? - Za vraždu.
To je blbost?!
To bys do něj neřek", viď?
Načapal ženu s nějakym golfovym profikem. Odbouchnul je.
Co je?
Před čtyřma rokama jsem seděl delší dobu v Thomastonu.
Šlohnul jsem auťák. Byla to zatracená blbina.
Půl roku před propuštěním mi dali na celu řízka.
Elmo Blatche.
Hromotluk a pošuk k tomu. Týpek, co se člověk modlí, aby ho nedostal na celu.
Dostal 6 a 12 let za vloupačky. Prej udělal stovky baráků.
Nechápu, jak to takovej nervák jako von dokázal?
Jen ses uprd", skákal metr dvacet.
A taky mlel a mlel. Na moment tu hubu nezavřel.
O různejch lapákách, ve kterejch byl. O barákách, co udělal.
O ženskejch, co vobtáh". O lidech, který sejmul.
Prej ho srali.
A tak se jednou večer jen tak ze srandy ptám, koho že to vlastně oddělal.
Jednou jsem pomáhal čistit stolky v Country Clubu,
abych si vočíhnul ty bohatý čůráky, co tam chodili.
Jednoho jsem si vytipoval a jednou večer jsem ho šel vykrást.
Probudil se a dělal dusno. Tak jsem ho zabil.
l s tou jeho kurvou, co tam měl. Tohle na tom bylo nejlepší.
Píchala s tím čůrákem, tím golfovym profikem a byla vdaná za jinýho.
Za nějakýho hlavouna z banky.
A právě tomu to přišili.
Musím říct, že jsem takovou historku ještě neslyšel.
Co mě ale překvapuje, že vy jste na to skočil.
Pane, to snad...?
No, na toho Williamse jste určitě udělal dojem.
Vyslechl si váš příběh a chtěl vám udělat radost.
Je mladý a chytrosti moc nepobral.
- Nedivím se, že si neuvědomil, co to s vámi udělá. - Pane, on mluví pravdu.
Dejme tomu tedy, že ten Blatche tedy existuje.
Myslíte si, že padne na kolena a řekne: "Ano, udělal jsem to.
Přiznávám se. Jo a mimochodem, dejte mi, prosím, doživotí."
Na tom nezáleží. S Tommyho svědectvím dosáhnu nového procesu...
Pokud tam ten Blatche ještě je. Nejspíš ho už propustili.
Budou mít jeho poslední adresu, jména příbuzných. Je to šance, ne?!
- Proč jste tak natvrdlý? - Cože?
- Cože, jaký že jsem? - Natvrdlý. To nesmím říct.
- Vy zapomínáte, kdo jste. - V tom klubu musejí mít jeho píchačku.
Budou mít jeho záznamy, daňové přiznání...
Jestli chcete v tom fantazírování pokračovat, je to vaše věc.
Mne vynechte. Schůzka skončila.
Pane, když mě někdy pustí ven, neřeknu, co se tady děje.
Budu mlčet o tom, jak se tu perou peníze.
O penězích přede mnou už nikdy nemluv, ty ubohá svině! Ani nikde jinde!
- Pojďte ke mně! Hned! - Chtěl jsem vás jenom uklidnit. To je vše. Pane, já...
- Měsíc samotky! - Ano, pane. Jdeme! - Co je vám? - Odveďte ho odsud!
Tohle je moje příležitost dostat se ven. Copak to nevidíte?! Jde o můj život!
- Odveďte ho! Odveďte ho! - Copak tomu nerozumíte?! Jde o můj...!
Měsíc v díře. Nikdo tam nebyl takhle dlouho.
- Jo, za to můžu já. - Blbost. Nestřílels a určitě "si ho neusvědčil.
- Rede, ty myslíš, že je Andy nevinnej. Myslím fakt nevinnej. - Vypadá to tak.
- Proboha živýho! Jak dlouho už tady je? - Od sedmačtyřicátýho je to 19 let.
- 19 let? - Williams Thomas! - Tady!
- Buckson Edward! - Tady!
- Cos to dostal? Z výboru pro vzdělání. - Ten parchant to odeslal. - Vypadá to tak.
- Otevřeš to nebo se tu budeš škrábat v prdeli? - Škrábání v prdeli je lepší.
Hej, Skeete, dej to sem sakra! Ty debile! No tak, Floyde! Hele!
Rede, dej mi to, prosím.
Doprdele!
Mladej Tommy to udělal na trojku. Myslel jsem, že tě to bude zajímat.
Ředitel s tebou chce mluvit.
- Tady venku? - Tak to říkal.
- Řediteli? - Tommy...
Tommy, chci vás požádat, aby tenhle rozhovor zůstal jen mezi námi dvěma.
Už tak je mi to trapné. Platí?
Nastala tu určitá situace. Vy mi snad rozumíte?
Ano, pane. To rozhodně.
Něco vám povím. Ta věc mne velmi zasáhla.
Nemůžu spát. To je pravda.
Rozhodnout se správně...
To je někdy moc těžké.
Rozumíte mi?
Potřebuji vaši pomoc.
Jestli mám něco podniknout, nesmím mít ani stín pochybnosti.
Musím vědět, jestli to, co jste řekl Dufresneovi, je pravda.
Ano, pane. Absolutně.
Odpřísáhnete to před soudcem a porotou.
S rukou na Bibli a s vaší osobní přísahou před všemohoucím Bohem.
Dejte mi tu možnost.
To jsem čekal.
Určitě jste to slyšel. Hrozná věc.
Od tak mladého člověka. Měl to méně než za rok a pokusil se uprchnout.
Hadleymu zlomilo srdce, že ho musel zastřelit.
Musíme se s tím vyrovnat. Život jde dál.
Já končím. Se vším máte utrum.
Ať vám ty podvody řídí někdo jiný.
Žádné utrum. Ani nápad!
Jinak vám to tu zatraceně osladím.
Dozorci vás už nebudou chránit.
Vezmu vás z tohohle jednolůžkového Hiltonu a šoupnu vás dolu k sodomitům.
Jako když vás opíchá vlak.
A knihovna? Konec. Zapečetím jí cihlu po cihle.
Uděláme si grilování knížek na dvoře. Bude to vidět na míle.
Zatancujeme si jako indiáni.
Chápete? Už vám to došlo?
Nebo jsem tak natvrdlý?
Ještě měsíc, ať může přemýšlet.
Moje žena řekla, že se ve mně nevyzná. Že jsem jako zavřená kniha.
Celou dobu jí to vadilo. Byla krásná.
Jak já ji miloval...
Jen jsem to neuměl dát najevo.
Já ji zabil.
Nestiskl jsem spoušť, ale odehnal jsem ji.
Umřela kvůli mně. Kvůli tomu, jaký jsem.
To neznamená, že jsi vrah.
Špatnej manžel, možná.
- Klidně si sypej popel na hlavu, ale tys nestřílel. - Ne, já ne.
Někdo jiný. Ale já skončil tady.
Smůla, myslím.
Lítá ve vzduchu a na někom se musí usadit.
Vyšlo to na mě. To je všechno. Vlezl jsem do cesty tornádu.
Jen jsem nečekal, že ta bouře bude trvat tak dlouho.
- Dostaneš se odtud někdy? - Já?
Jo, až budu mít dlouhý bílý fousy a v bedně mi bude harašit,
tak mě snad pustěj.
Víš, kam bych jel? Zihuatanejo.
- Zi...co? - Zihuatanejo.
To je v Mexiku. Takový místečko u Tichýho oceánu.
- Víš, co říkají o Tichým oceánu Mexičani? - Ne. - Že prý nemá paměť.
Tam chci prožít zbytek života. V teplých krajích bez paměti.
Otevřít si malý hotýlek. Přímo u pláže.
Koupit levnou starší loď. Opravit si ji, aby byla jako nová.
Brát hosty na ryby.
Zihuatanejo.
Tam by se mi hodil chlápek, co všechno sežene.
Venku bych to asi neuměl, Andy.
Většinu života žiju tady.
Už jsem institucionalizovanej. Jako byl Brooks.
- No, to se ale podceňuješ. - Myslím, že ne.
Myslím, že tady jsem ten, co ti všechno sežene...
Ale venku ti stačej Zlatý stránky. Sakra, nevěděl bych, jak začít.
Tichý oceán? Pitomost. Něco tak velkýho mě k smrti děsí.
Mě ne.
Nezastřelil jsem svou ženu ani milence.
Za všechny chyby, co jsem udělal, jsem zaplatil.
Ten hotýlek a loď. Myslím, že nechci tak moc.
Neměl by ses takhle mučit. Tohle je hnusnej sen!
Mexiko je zatraceně daleko a ty "seš tady. Tak to je!
Jo, jasně. Tak to je.
Mexiko je tam dole a já tady.
Mám tedy jenom dvě možnosti.
Myslet na život nebo na umírání.
Andy!
Rede!
- Kdyby tě pustili, udělej pro mě něco. - Jasně, cokoliv
U Buxtonu je velká louka. Víš, kde je Buxton?
- Tam je spousta luk. - Jedna je zvláštní. Je kolem ní kamenná zeď.
Na severním konci stojí veliký dub.
Je to jako z básničky od Roberta Frosta.
Tam jsem požádal svou ženu o ruku.
Byli jsme tam na pikniku a milovali se pod tím dubem.
Vyslovil jsem se a ona řekla "Ano".
Slib mi, Rede.
Jestli se dostaneš ven, pojedeš tam.
V základech té zdi najdeš kámen,
který z geologického hlediska na ty louky nepatří.
Kus černého, sopečného skla.
Pod ním něco je. Chci, aby sis to vzal.
Co tam je? Co je pod ním schovaný?
Odvalíš ten kámen a uvidíš.
Ne, říkám, dejte na mě. Mluví z cesty.
Mám o něj strach.
- Budeme ho hlídat. - Ve dne to půjde, ale v noci má celu jen pro sebe.
- Krucinál! - Co je?
Andy dneska přišel na nakládací rampu a chtěl po mě dlouhej provaz.
- Provaz? - Dva metry dlouhej. - A tys mu ho dal.
- No jasně, proč by ne? - Ježíši, Heywoode. - Jak jsem to měl vědět?
- Pamatuješ na Brookse Hatlena? - Ne, to by Andy nikdy neudělal. Nikdy.
Já nevím.
Každej chlap má bod, kdy se zlomí.
- Hoďte s sebou! Chci taky domů. - Jen to dokončím, pane.
Dnes máme tři vklady.
Vemte to prádlo do prádelny. A vyleštěte mi boty, ať se lesknou jako zrcadlo.
Ano, pane.
Dobře, že jste zpátky. Bez vás to tu nebylo ono.
Zhasnout!
Prožil jsem v lochu několik nekonečnejch nocí.
Sám ve tmě, jen se svejma myšlenkama.
Čas se vleče jako šnek.
Takhle noc ale byla nejdelší v mým životě.
Proveďte sčítání!
Řada 3 jih v pořádku!
- Řada 4 v pořádku! - V řadě 2 v cele 245 jeden chybí!
Dufresne, hoď prdelí. Zdržuješ to tu!
Nenuť mě, abych si tam pro tebe došel a roztřískal ti kebuli!
Sakra, Dufresne, zdržuješ mě! Musím dodržovat rozvrh!
Radši buď nemocnej nebo mrtvej! Nekecám! Slyšíš mě?
Proboha živýho!
Vyslechněte každého v tomhle bloku! Začněte s jeho kamarádem!
- S kým? - S tímhle!
Otevřete číslo 237!
Jak to myslíte, že tam prostě nebyl? To mi ani neříkejte! To nechci slyšet!
- Ale on tam nebyl! - To vidím, Bulle! Nejsem slepý!
- Nebo myslíte, že jsem? - Ne, pane!
A co vy, jste slepý? Co je tohle?
- Večerní zápis. - A vidíte tam Dufresneovo jméno?
Ano, vidíte? Tady. Dufresne.
Byl ve své cele, když se zhasínalo! Je tedy logické, že by tam měl být i ráno!
- Musíte ho najít. Ne zítra, ne až po snídani. Teď! - Ano, pane!
Jdeme! Hněte s sebou!
Stůj tady.
Co?
- Co to...? - Viděl jsem vás dva pořád spolu. Vím, že jste jedna ruka.
- Musel vám něco říct. - Ne, pane řediteli. Ani slovo.
Bože, tak to je teda zázrak! Chlap zmizí jako prd ve větru!
Nezbude z něj nic než pár šutrů na okenní římse.
A tahle coura na zdi! Tak se jí zeptáme, třeba něco ví.
Tak co říkáš, ty nahotinko?! Budeš mluvit?!
Ach, asi ne. Proč by měla být jiná.
Tohle je spiknutí. To je přesně ono.
Jedno obrovský, zatracený spiknutí!
A jedou v něm všichni. Včetně jí!
Vroce 1966 utek'Andy Dufresne ze shawshankskýho vězení.
Našli po něm jen zablácený vězeňský hadry, kostku mejdla
a geologický kladívko. Zatraceně opotřebovaný.
Vzpomínám si, že jsem si myslel, že by trvalo 600 let
než by se s tím prokopal tunel.
Andy to zmák'skoro za dvacet.
Andy miloval geologii.
Myslím, že se dobře hodila k jeho puntičkářství.
Tady zažil dobu ledovou. Tam venku mu za ten milión let narostly hory.
Geologie je nauka o tlaku a času.
A to je všechno. Tlak a čas.
To a taky ještě jeden velkej plakát.
Jak řikám. Ve vězení dělá člověk cokoliv, aby se zabavil.
To znamená, že Andyho největším koníčkem bylo odnášet zeď na vycházkovej dvůr.
Po kouskách.
Myslim si, že když zabili Tommyho, rozhod'se Andy, že už je tu dost dlouho.
- Hoďte s sebou! Chci taky domů! - Jen to dokončím, pane.
Dnes máme tři vklady.
Andy udělal, co se mu řeklo. Vyleštil ty boty, až se leskly jak zrcadlo.
Dozorci si ničeho nevšimli. Ani já ne. A to myslím vážně.
Jak často se díváte chlapovi na boty?
Andy se brodil na svobodu pětisty metry tak strašně smradlavýho svinstva,
že si to ani nedovedu představit.
Nebo možná spíš nechci.
Pětset metrů? To je délka pěti fotbalovejch hřišť.
Prostě půl kiláku.
Příští ráno, zrovna když Raquel zjevila svý tajemství, vešel do mainský národní
banky chlap, kterýho tu nikdy nikdo před tím neviděl.
Do týhle chvíle neexistoval.
Jen na papíře.
Co si přejete?
Měl všechny náležitosti. ldentiflkační kartu, řidičák, rodnej list, pojištění.
A podpis se shodoval se vzorem.
Musím říct, že je mi líto, že vás ztrácíme.
- Snad se vám v cizině bude líbit. - Děkuji, to určitě bude.
Tady máte ten šek. Přejete si ještě?
- Prosím vás, pošlete mi to vaší poštou. - Velmi ráda.
- Nashledanou. - Nashledanou.
To ráno navštívil pan Stevens skoro tucet bank v portlandský oblasti.
Podtrženo, sečteno. Celkem si odvážel přes 370000 dolarů
z peněz ředitele Nortona.
Odstupný za 19 let.
Dobré ráno, Portlandský deník.
Korupce a vražda v Shawshanku
ŘediteIi, měI jste pravdu. Spása byIa na dosah.
Byrone Hadley, máte právo mlčet. Jestliže se tohoto práva vzdáte,
pak cokoliv řeknete, může být u soudu použito proti vám.
Nebyl jsem tam u toho, ale když ho vodváděli,
začal prej Byron Hadley brečet jako malá holka.
Norton neměl v úmyslu, vzdát se jim tak snadno.
Samueli Nortone, máme na vás zatykač! Otevřete!
Nortone! Otevřete ty dveře!
Nevím...
Nortone!
Nepřitěžujte si, Nortone!
Líbí se mi pomyšlení, že to poslední,
co mu kromě kulky prolítlo hlavou,
byla otázka, jak ho sakra Andy vyšplouchnul.
Carter James!
Krátce na to, co nás ředitel zbavil svý přítomnosti, jsem dostal pohlednici.
Byla nepopsaná, ale podle známky jsem věděl, že je z Fort Hancocku v Texasu.
Z Fort Hancocku, přímo na hranici. To je přesně tam, kde ji Andy překročil.
Když si představím, jak míří na jih v kabrioletu,
vždycky mě to rozesměje.
Andy Dufresne prolez' řekou svinstva a vynořil se čistej.
Andy Dufresne mířil k Tichýmu oceánu.
Hadley ho chytil za krk a povídá: "Tomu hochovi se asi stane nehoda."
My, co jsme ho dobře znali, o něm často mluvíme. Přísahám, ty jeho kousky...
- "Tamhle kámošům by bodlo pivko." - A dostali ho? - Dostali ho.
Přesto je mi někdy smutno, že tu Andy není.
Musím si připomínat, že některý ptáčci tu nejsou proto, aby byli v kleci.
Mají prostě pestrý peří.
A když uletěj, radujou se ti z nás, kteří ví, že je hříchem je zavírat.
Ale stejně je kriminál bez nich smutnější a prázdnější.
Asi se mi po kamarádovi prostě stejská.
Posaďte se.
Ellisi Reddingu, odseděl jste už 40 let ze svého doživotního trestu.
Máte dojem, že jste se napravil?
Napravil? No takhle, podívejte.
Víte, nemám ani ponětí, co to znamená?
No víte, to znamená, že jste připraven znovu se zařadit do společnosti.
Já vím, co si myslíte, že to je.
Pro mě je to jen fráze.
Politická fráze,
aby mladíci jako vy mohli nosit kvádro a kravatu a měli práci.
- Co chcete vědět? Jestli lituju svýho činu? - A litujete?
Neuplyne den, abych toho nelitoval.
Ne, protože jsem tady nebo protože bych měl.
Ohlížím se zpátky.
Byl jsem mladej a pitomej kluk, co spáchal ten zločin.
Chci s ním mluvit.
Chci to zkusit a poučit ho.
Říct mu, jak to chodí.
Ale nemůžu.
Ten kluk už je dávno pryč
A tenhle stařec z něj zbyl.
Musím s ním žít.
Napravit se? To je jenom blbá fráze.
Tak tam dejte ten štempl, synku, a už mě s tím zbytečně neotravujte.
Abych řekl pravdu, je mi to u prdele.
Vyhovuje se
ByI tu Brooks.
Tady to máte.
Můžu na záchod?
Nemusíte se mě pokaždé ptát, když potřebujete. Prostě běžte.
- Rozumíte? - Ano, pane.
Čtyřicet let jsem žádal o dovolení, jít se vyčůrat.
Když se nedovolím, nevyždímám ze sebe ani kapku.
Je to tvrdá pravda. Pro mě není šance zvládnout život venku.
Pořád přemejšlym, jak porušit ochrannej dohled,
aby mě poslali zpátky.
Je to hrozný žít ve strachu.
Brooks Hatlen to věděl, moc dobře to věděl.
Chci se vrátit zpátky tam, kde věci mají smysl.
Kde se nebudu muset pořád bát.
Brání mi v tom jen jedna věc.
Slib, kterej jsem dal Andymu.
Tamhle to je.
Mockrát děkuju.
“Milý Rede, jestli tohle čteš, dostal ses ven. Ajestli jsi dojel až sem,
možná budeš chtít jet i dál. Pamatuješ si jméno toho města?“
Zihuatanejo.
“Potřeboval bych tu člověka, co by mi pomohl s projektem.
Budu na tebe pořád čekat. Šachovnici mám připravenou.
Pamatuj, Rede. Naděje je dobrá věc. Ta nejlepší ze všech.
A dobrá věc nikdy nezemře.
Doufám, že tě tenhle dopis nemine. A zastihne tě ve zdraví.
Tvůj přítel Andy“
Myslet na život nebo na umírání.
To je sakra pravda!
ByI tu Brooks. Red taky.
Podruhé v životě jsem spáchal zločin.
Porušil jsem podmínky propuštění.
Samozřejmě pochybuju, že by kvůli mě burcovali silniční hlídky.
Děkuji vám.
Ne kvůli starýmu kriminálníkovi.
Fort Hancock v Texasu, prosím.
Jsem tak vzrušenej, že sotva můžu sedět. Myšlenky se mi honěj hlavou.
Takový vzrušení zažije jen svobodnej člověk.
Svobodnej člověk na počátku dlouhý cesty. S nejistym koncem.
Doufám, že se dostanu přes hranice.
Doufám, že uvidím kamaráda a podám mu ruku.
Doufám, že Paciflk je tak modrej, jako byl v mejch snech.
Doufám...
Věnováno památce AIIena Greenea
PřekIad HeIena Rejžková
Tituková úprava Petr Čemus
PřipraviIa SAGA- TV s.r.o.
www.titulky.com