Način na koji se hranimo, promenio se više za poslednjih 50,
nego za prethodnih 10.000 godina.
Ali slika koja se koristi da prodaje hranu,
je i dalje prikaz agrarne Amerike.
Kada uđete u supermarket, vidite slike farmera,
ograde, silosa,
farmerske kućice iz 30-ih godina i zelenu travu.
To je slika nepostijeće fantazije.
Moderni američki supermarket,
ima u proseku 47.000 proizvoda.
Tamo nema godišnjih doba.
Sada imamo paradajz preko cele godine,
uzgajani preko pola sveta, ubranih dok su bili zeleni,
i dozrelih uz pomoć gasa Efelina.
Iako izgleda kao paradajz,
to je samo zamišljeni paradajz.
To je ideja o paradajzu.
U gondoli sa mesom, više nema kostiju.
Namerno postoji neki veo,
kao nekakva zavesa između nas,
i mesta sa koga odlazi naša hrana.
Industrija ne želi da saznate istinu,
o onome šta jedete,
jer kada bi ste saznali, možda ne bi ste želeli to da jedete.
Ako pratite lanac ishrane unazad,
od tih celofanskih paketa mesa,
naići ćete na vrlo drugačiju realnost.
U realnosti, to je fabrika.
Nije farma, nego fabrika.
To meso proizvode...
... ogromne multinacionalne kompanije,
koje nemaju mnogo zajedničkog sa stočarima i farmerima.
Sada naša hrana dolazi sa ogromnih priozvodnih traka,
na kojima se i životinje i radnici zloupotrbljavaju.
A hrana je postala mnogo opasnija,
na načine koji su skriveni od nas.
Imate malu grupu multinacionalnih kompanija,
koja kontroliše čitav sistem proizvodnje hrane.
Od semena do supermarketa,
oni imaju kontrolu nad hranom.
Ovde se ne radi samo o onome što jedemo.
Ovo je o tome šta smemo da kažemo,
i šta smemo da znamo.
Nije samo naše zdravlje ugroženo.
Kompanije ne žele da farmeri progovore. Ne žele da ova priča bude ispričana.
H R A N A
Imam lep pileći sendvič od sveže kuvane piletine.
Dobra ideja,
ali mislim da bih zaista želeo...
... pljeskavicu. - U redu.
Moj omiljeni obrok do dan danas,
je ostala pljeskavica i pomfrit.
Nisam imao pojma da je par kompanija...
potpuno izmenila ono što jedemo, i kako se priprema hrana.
Celog života jedem ovakvu hranu,
bez ikakve predstave odakle ona dolazi,
ili predstave koliko je u stvari moćna ta industrija.
A ta slika,
je namerno skrivana od nas.
Jedan od osnovnih razloga zašto sam postao istraživački novinar,
jeste da podignem veo sa tih važnih tema koje ostaju skrivene.
Ceo sistem industrijske hrane,
u stvari otpočinje sa brzom hranom.
Tridesetih godina,
pojavljuje se nova vrsta restorana,
koja se naziva "drajv in".
Braća McDonald su imala veoma uspešan "drajv-in",
Ali su odlučili da smanje troškove i pojednostave sve.
Otarasili su se kelnerica,
otarasili su se većine stvari na meniju,
i stvorili su revolucionarnu ideju,
kako voditi restoran.
U osnovi, uveli su industrijski sistem,
u restoransku kuhinju.
Obučili su svakog radnika da radi samo jednu stvar,
iznova, iznova i iznova.
Kada imate radnike koji rade samo jednu jedinu stvar,
možete malo da ih platite,
i lako da ih zamenite.
Bila je to jeftina hrana, dobrog ukusa,
i ovaj McDonald's restoran brze hrane,
bio je veliki uspeh.
Takav mentalitet jednoličnosti,
oportunizma i jeftinoće,
primenjen u širokom opsegu i razmerama,
izaziva razne ne nameravane posledice.
Kada je McDonald's najveći kupac mlevene govedine u USA,
a oni žele da njihove pljeskavice...
... svugde imaju potpuno istovetan ukus,
onda oni menjaju način na koji se proizvodi mlevena govedina.
McDonald's korporacija,
je najveći kupac krompira takođe,
i jedan od najvećih kupaca svinjetine,
piletine, paradajza, zelene salate pa čak i jabuka.
Ovi veliki lanci brze hrane,
žele velike dobavljače.
I sada šačica kompanija,
u suštini kontroliše čitav sistem proizvodnje hrane.
Tokom sedamdesetih, pet najvećih proizvođača govedine,
kontrolisalo je samo oko 25% tržišta.
Danas, četiri najvećih,
kontrolišu više od 80% tržišta.
Ista stvar se može primetiti i na tržištu svinjetine.
Čak iako ne jedete brzu hranu,
ipak jedete meso koje proizovdi taj isti sistem.
Ako pogledate nalepnice,
videćete "farmer ovo", "farmer ono",
a to su u stvari tri, četiri kompanije,
koje kontrolišu meso.
Nikada do sada, kompanije hrane,
nisu bile ovoliko velike i moćne.
"Tyson" na primer,
je najveća kompanija za preradu mesa u istoriji sveta.
Industrija je potpuno promenila način uzgoja pilića.
Ptice se sada gaje i kolju,
za upola kraće vreme nego pre 50 godina,
ali su zato dva puta veće.
Ljudi vole da jedu belo meso,
pa su napravili pile koje ima velike grudi.
Ne samo da su izmenili pile,
nego su izmenili i uzgajivača.
Danas uzgajivači više ne upravljaju svojim pticama.
Kompanije kao "Tyson",
su vlasnici ptica od izleganja do dana kada će biti zaklane.
Da krenemo od vrha.
Industrija pilećeg mesa je postavila primer,
u integraciji proizvodnje, prerade,
i plasmana proizvoda,
koji sada slede druge industrije,
jer vide da smo postigli sjajnu produktvnost i uštede.
Na neki način mi ne proizvodimo piliće;
mi proizvodimo hranu.
To je sve veoma automatizovano.
Tako da sve ptice koje dolaze sa farmi,
moraju da budu skoro iste veličine.
Ovakav sistem intenzivne proizvodnje uspeva da proizvede puno hrane,
na maloj površini,
po vrlo pristupačnoj ceni.
I nek' mi neko kaže šta tu ima loše?
Posle opadanja duvanske proizvodnje, farmeri sa juga prelaze na uzgoj pilića.
Meni miriše na pare!
16 kokošinjaca ovde.
Čakov sin ima 4 tamo preko ovog brda.
Industrija pilića je došla ovde,
i to je pomoglo celu zajednicu.
Ovden su moji kokošinjci.
I'am oko tri 'iljade komadi pilića.
Š'a ti oćeš?
Imamo ugovor s "Tyson".
Oni ti tove piliće već mlogo, mlogo godine.
I sve ti je to nauka! Oni su to prokljuvili!
Ako mož' da natoviš pile za četres' devet dana,
koj' će ti ono što mu treba tri meseca?
Više love u džep.
Ovi pilići nikad ne vide sunca.
Oni su u mraku celo vreme.
Vins se ponudio da nam pokaže unutrašnjost svog živinarnika.
Ali nakon više poseta predstavnika kompanije Tyson, on se predomislio.
Misliš da samo hoće da nas zadrže van?
Ne'am ti ja pojma.
Da znam ja b' vam kaz'o.
Bilo bi baš lepo da vi vidite š'a mi tamo radimo,
al' š'o se vašeg ulaska tiče,
ne možemo da vas pustimo.
Kompanija "Tyson" je odbila razgovor za ovaj film.
Tek nakon što smo razgovarali sa desetinama farmera, samo je jedan dozvolio snimanje unutar kokošinjca.
Razumem zašto farmeri ne žele da govore,
jer kompanija može da učini šta god želi,
bar što se isplate tiče jer oni sve kontrolišu.
Ali došlo je do tačke,
kada jednostavno to što se dešava nije u redu,
i promenila sam mišljenje.
Odlučila sam da kažem ono što imam da kažem.
Jasno mi je zašto drugi to ne žele da učine.
Ali došla sam do trenutka,
kada više nije bitno.
Nešto mora da kaže.
Za razliku od Vinsa, Kerol i dalje koristi staromodne živinarnike sa otvorenim prozorima.
Prljavo je do zla boga.
Prašina svuda leti.
Izmet na sve strane.
Ovo više nije uzgajanje.
Ovo je samo masovna proizvodnja,
kao na fabričkoj traci.
Kad narastu od pileta,
a za sedam nedelja imaš kokošku od 2 i po kile,
njihove kosti i unutrašnji organi,
ne mogu da prate taj ubrzani rast.
Mnoge od njih mogu da naprave par koraka, pa onda trućnu.
To je zbog toga što ne mogu da izdrže svoju težinu.
To ti je normalno.
Antibiotici se dodaju u hranu,
pa naravno prolaze kroz piliće.
Bakterije su razvile otpornost,
pa antibiotici više ne deluju.
Ja sam postala alergična na sve antibiotike,
i ne smem da ih uzimam.
Sakupljanje pilića kompanije "Perdue" skrivena kamera, jedan sat posle ponoći
Kada je mrak u kokošinjcima,
pilići polegaju. Manje se opiru dok ih hvataju.
Tradicionalno, sakupljači su crnci.
A danas viđamo sve više i više hispano-amrikanaca,
radnici bez papira.
Sa njihove tačke gledišta, oni nemaju nikakva prava,
pa se neća žaliti.
Znate, kompanije baš vole tu vrstu radnika.
Nije bitno ako se pilići i razbole.
Svi pilići i onako idu u fabriku na preradu.
Kompanije drže farmere u šaci,
zbog duga koji farmeri imaju.
Da izgradite jedan živinarnik,
treba vam između 280 do 300 hiljada dolara po kućici.
A kada načinite početnu investiciju,
kompanije stalno dolaze sa zahtevima za novom opremom,
a uzgajivač nema izbora.
Moraju to da urade,
ili im biva prećeno raskidom ugovora.
Tako oni kontrolišu farmere.
Farmeri tako stalno troše novac,
i pozajmljuju još iz banke.
U večitom su dugu.
Nemati nikakvog uticaja na svoje poslovanje,
je vrlo ponižavajuće.
Kao da ste rob kompanije.
Kompanija "Perdue" je odbila razgovor za ovaj film.
Kompanija je okončala Kerolin ugovor, jer je ona odbila da pređe na mračne tunelski provetrene živinarnike.
Tipičan uzgajivač sa dva živinarnika je pozajmio preko 500 hiljda dolara,
a zarađuje oko 18.000 dolara godišnje.
Ideja da je potrebno napisati knigu,
o tome odakle dolazi naša hrana,
samo je pokazatelj koliko smo zapravo distancirani od te teme.
Meni se čini da imamo puno pravo da znamo sve o svojoj hrani.
Ko je njen vlasnik? Kako je on pravi?
Mogu li da zavirim u kuhinju?
Kada sam želeo da izučim sistem industrijske hrane,
ono što sam naumio je bilo vrlo prosto.
Želeo sam da pratim izvor moje hrane.
Kad odete u supermarket,
ono što vam izgleda kao bogatstvo raznolikosti i izbora, to zapravo nije.
Postoji samo iluzija raznovrsnosti.
Izbor uključuje samo par kompanija,
i par vrsta useva.
A ono što me je najviše iznenadilo,
kada bih sledio svu tu hranu unazad do izvora,
uvek bih završio na istom mestu,
a to je kukuruzno polje u Ajovi.
Veliki deo naše industrijske hrane,
se svodi na lukavo preuređeni oblik kukuruza.
Kukuruz je u svakom pogledu osvojio Svet.
To je izuzetna biljka.
Pre nekih sto godina američki farmer,
je mogao da dobije oko 1,25 tona kukuruza po hektaru.
Danas, 12,5 tona po hektaru ne predstavlja nikakav problem.
To je neverovatno dostignuće,
za koje bi trebalo odati počast proizvođačima semena,
proizvođačima đubriva,
proizvođačima pesticida.
Danas se u SAD,
30% zamljišta nalazi pod zasadima kukuruza.
I to uglavnom zbog politike vlade,
koja nam praktično,
omogućava da imamo kukuruz ispod cene koštanja proizvodnje.
Zapravo, plaćeni smo da proizvodimo previše,
sve zbog interesa velikih multinacionalnih grupacija.
Naša vlada promoviše kukuruz zbog kompanija:
"Cargills", "ADM", "Tyson", "Smithfield",
oni su zainteresovani da kupuju kukuruz ispod cene koštanja.
Oni koriste svoj uticaj i enormne količine novca koje poseduju,
da lobiraju u kongresu za zakone kakvi sada postoje.
Zakoni o poljoprivredi,
koji bi se u stvari trebali zvati "zakoni o hrani",
uređuju čitavu sferu ekonomije u agraru.
Politika uzgoja je uvek koncentrisana na žitarice,
jer je njih lako skladištiti.
Ohrabrujemo farmere da proizvode što je više moguće,
da ukrupnjavaju, da konsoliduju.
Država subvencioniše farmere prema toni po hektaru.
Mi smo proizveli mnogo kukuruza,
a oni su smislili razne načine upotrebe.
Mi sada konstruišemo svoju hranu.
Znamo kako možemo podesiti određene osobine,
kao što su miris i ukus na primer.
I onda spojimo sve te detalje,
i stvaramo nove vrste hrane,
koje se neće ubuđati ili ukiseliti u frižideru.
Najvažnije unapređenje u poslednjih par godina,
je kukuruzni sirup sa visokim sadržajem fruktoze.
Moja pretpostavka je da,
ako odete u supermarket i pogledate proizvode sa polica,
mogu da se kladim da 90% njih,
sadrži sastojak koji se dobija od kukuruza ili iz zrna soje,
a većina sadrži i jedno i drugo.
PROIZVODI OD KUKURUZA: kečap, sir, kremaste poslastice, baterije, ...
kikiriki buter, prelivi za salate, kola, želeji, sirup, sok, sok u prahu, ugalj,
pelene, lekovi, meso, brza hrana.
Kukuruz je odlična sirovina.
Veliko masno jezgro od skroba,
koje se može razbiti i opet sastavljati.
Možeš dobiti fruktozni kukuruzni sirup.
Možeš dobiti maltodekstrin,
digliceridi, soda bikarbona,
limunska kiselina.
I sve te malo poznate sastojke prerađene hrane.
Prosto je neverovatno koliko njih se može dobiti iz kukuruza.
A njime se mogu hraniti i životinje.
Kukuruz je glavni sastojak ishrane za piliće, svinje, stoku.
Sve više i ribu hranimo kukuruzom,
bilo da je u pitanju šaran, ili tovljeni losos.
Učimo ribe da jedu kukuruz.
Činjenica da imamo toliko jeftinog kukuruza,
omogućila nam je da spustimo cene mesa.
Prosečan Amerikanac danas jede preko sto kila mesa godišnje.
A to ne bi bilo moguće,
da to meso ne hranimo jeftinim kukuruzom.
Pošto prodajete kukuruz ispod cene koštanja proizvodnje,
proizvođači stočne hrane mogu da ga kupe za delić stvarne cene uzgoja,
tako su sve životinje proterane sa farmi Srednjeg zapada.
Paukova mreža puteva i železničkih šina,
prevozi kukuruz sa polja,
do tih hranilišta - kafoa.
CAFO (kafo): Koncentrisana operacija prehrane životinja
Krave nisu evoluirale da jedu kukuruz.
One su stvorene da jedu travu.
A hranimo ih kukuruzom,
jer je on jeftin, i brzo ih goji.
Gde to stavljate ruku?
Ja sam zapravo u burag-u,
to je prvi odeljak stomaka.
Teško je bilo šta videti.
Možete da vidite ovaj tečni deo.
- Jel' to kravu boli? - Ne.
Burag je pun mikroorganizama,
i bakterija, na milione njih.
Ove životinje su evoluirale na konzumaciji trave.
Istrživanja pokazuju da ishrana sa visokim sadržajem kukuruza,
dovodi da razvoja vrste Escherichia Coli otporne na kiselinu.
A to je ona opasnija vrsta.
Dakle, hranite kravu kukuruzom,
i Escherichia Coli, jedna vrlo uobičajena bakterija evoluira.
Tako se pojavljuje varijetet bakterije,
koji nazivamo Escherichia Coli 157H7.
A to je proizvod ishrane kakav imamo na hranilištu.
Životinje stoje u đubrivu,
do članaka po ceo dan.
Ako jedna krava razvije neku bakteriju, i druge će je takođe dobiti.
Kada stižu u klanice,
njihove koža je prekrivena đubrivom.
A pošto klanice kolju 400 životinja na sat,
prosto je nemoguće sprečiti da to đubrivo dospe na te leševe,
pa tako i na meso.
I tako je ta stvar koja nije ni postojala,
ušla u naš sistem ishrane.
Noćna mora brze hrane možda postaje sve veća.
Dvogodišnje dete je danas preminulo u Sijetlju.
A ubica je? Zagađeno meso iz "Jack in the Box" pljeskavica.
Sveopšti opoziv više od 140 tona mlevene govedine.
Više od 220 tona mlevene govedine,
u celoj državi opoziv "Con Agra" mlevenog mesa.
Esherichia Coli nije više samo u mlevenom mesu,
već je nađena i u spanaću, soku od jabuka,
na koje je dospela putem prirodnog đubriva sa industrijskih farmi.
90 potrvđenih slučajeva trovanja Escherichiom Coli,
a izvor zaraze sirovi pakovani spanać.
Ovo je 20. epidemija trovanja E.Coli prenesenom putem zeleniša,
samo u poslednjoj deceniji.
Za vreme Bušove vlade,
šef kabineta ministra poljoprivrede,
bio je bivši glavni lobista za industriju goveđeg mesa u Vašingtonu.
Predsednik Komisije za hranu i lekove, je bio bivši potpredsednik,
Asocijacije prerađivača hrane.
Ova regulatorna tela,
kontrolišu te kompanije,
koje bi ona trebalo da kontroliše.
"ConAgra" koja je nedavno povukla sa tržišta buter od kikirikija,
zaraženog sa salmonelom,
iako bila je svesna problema u svojoj fabrici još pre dve godine.
1972. komisija za hranu i lekove sprovela je oko 50.000 inspekcija ispravnosti hrane.
U 2006. taj broj je bio 9164.
Trovanje hranom je oduvek prisutno.
Sve više tehnologije,
se primenjuje u industriji hrane,
da je učini sigurnijom,
a ne više zagađenijom.
Ali uvećanje prerađivačkih pogona,
pogodovalo je lakšem širenju patogena.
Opoziv smrznutih pljeskavica popeo se na oko 10.000 tona,
količina mesa koja bi bila dovoljna da se napravi po jedna pljeskavica,
za svakog odraslog Amerikanca.
70-ih, bilo je bukvalno hiljade klanica u Americi.
Danas ih ima trinaest,
koje prozvode većinu mesa,
koje se prodaje u SAD.
Današnje pljeskavice,
sadrže deliće hiljda različitih grla stoke,
samlevenih u tu jednu pljesku.
To eksponencijalno povećava šanse da je neka od tih životinja,
bila nosilac opasnih patogena.
Neverovatno kako su nemoćna,
naša regulatorna tela kada se bolje pogleda,
i to industriji sasvim odgovara.
Ono je zgrada Agencije za hranu i lekove.
Da li Džoš rekao koliko vremena ćemo dobiti?
- Pet minuta. - Pet minuta.
Pa možda čak i do petnaest. Ne smemo da zakasnimo na sastanak.
- Počinje u 16:00. - U radu.
Znači ako uradim ovako,
ili ako počnem da prelistavam papire... - Znam, vreme je.
Hvala! Hvala.
Ja sam član Republikanske stranke.
Oduvek sam bila prilično konzervativna.
Nikada nisam ni pomišljala da ću raditi ovako nešto,
a pogotovo ne uz majku.
- Mi idemo ovuda? U redu. - Da, idemo tim putem.
Greška. Mislim da tamo idemo.
Odnos između mene i majke je poprimio sasvim novu dimenziju.
Evo nas.
- Zdravo. - Zdravo.
- Kako ste? - Ja sam Pet.
- Zdravo, Pet. - Barbara Kovalček.
- Zdravo Barbara. - Posle početnog upiranja,
da se uspostave standardi proizvodnje hrane, ljudi su postali samozadovoljni.
Smanjili smo budžet Agencije za hranu i lekove (FDA).
Sve više smo se uzdali u samokontrolu kvaliteta proizvoda ovih industrija.
Tako da smo sada zaista,
izgubili sistem kontrole.
Vi ste zaista jedan od najvećih pobornika regulacije ispravnosti hrane.
To je veoma važan cilj lično za mene za i moju porodicu.
Naše zalaganje na polju ispravnosti hrane otpočelo je pre 6 godina,
kada se moj dvoipogodišnji sin Kevin,
zarazio Esherichiom Coli 157H7,
i iako je bio potpuno zdrav,
prelep mali dečak,
i imam sliku ovde,
to je dve nedelje pre nego što se razboleo.
Od toga do smrti trebalo je samo 12 dana.
U julu 2001,
otišli smo na porodični odmor.
Da smo znali šta nas čeka,
nikada ni ne bismo pošli na odmor.
Pojeli smo tri pljeskavice, pre nego što se on razboleo.
Kada smo primetili krv u Kevinovoj stolici,
odveli smo ga u urgentni centar.
I rekli su: uzeli smo uzorak Kevinove stolice,
on ima hemoralgičnu Escherichiju Coli.
Ušli su i obavestili nas,
da su Kevinovi bubrezi počinju da otkazuju.
Tada je Kevin prvi put otišao na dijalizu.
Nije smeo da pije vodu.
Imali smo te male sunđerčiće,
bilo nam je dozvoljeno da ih pokvasimo,
i da mu tako malo vode dajemo.
On je odgrizao jedan.
Nikada niste videli nekog kako moli.
On je preklinjao za malo vode! Samo o tome je pričao.
Nisu dozvolili da se bilo kakvo piće unese u sobu,
on bi samo o tome pričao,
samo o... vodi.
Ne znam da li je shvatao šta mu se to dešava...
I nadam se... Ne znam.
Gledati to potpuno zdravo dete,
kako umire u toku 12 dana,
bilo je neshvatljivo,
da to može biti posledica konzumiranja hrane.
So na ranu bila je činjenica,
da nam je trebalo dve, tri godine,
uz unajmljivanje privatnog advokata,
da bi smo saznali da se sve to poklapa sa periodom opoziva mesa.
Prvog avgusta moj sin je bio u bolnici.
Urađeni su testovi na E. Coli u fabrici i bili su pozitivni.
Ipak nisu opozvali to meso,
sve do 27. avgusta,
16 dana nakon njegove smrti.
Ako bude još nekih saslušanja, a sigurna sam da će ih biti,
volela bi da vi dođete i svedočite.
- Samo nastavite da se borite! - Hvala. I vi isto!
Nikada zapravo na prebolite smrt svoga deteta.
Nikad se ne zaboravi.
- Ovuda? - Da.
Idemo ovuda?
Verujemo da nas naša vlada štiti.
A nismo zaštićeni ni na najosnovnijem nivou.
1998, ministarstvo poljoprivrede uvodi mikrobiološka ispitivanja,
na Salmonelu i Escherichiju Coli 157H7.
Ideja je bila da ako fabrika više puta padne na testovima,
ministarstvo bi zatvorilo fabriku,
zato što očigledno ima tekući problem zaraze.
Asocijacije za preradu mesa,
su odmah tužile ministarstvo.
Sud je u osnovi odlučio,
da ministarstvo nema ovlašćenja,
da zatvara postrojenja.
A to je značilo da,
iako imate kilogram mesa,
koji nalikuje da je zaraženo salmonelom,
Ministarstvo poljoprivrede ne može ništa da učini povodom toga.
Predložen je novi zakon zbog toga,
koji je postao poznat kao "Kevinov zakon".
"Kevinov zakon" je Ministarstvu poljoprivrede vratilo moć da zatvori postrojenja koja konstantno proizvode zaraženo meso.
Izgleda kao da je to potpuno jasna i zdravorazumska stvar.
- Kako napredujemo? - Dobro.
Mi radimo na tome već šest godina,
i taj zakon još uvek nije donešen.
Imam osećaj da ovo može biti,
dobra prilika, odlična prilika,
da ovaj zakon konačno bude usvojen.
Mislim da bi sa gledišta potrošača,
dosta ljudi bi podržalo ideju,
da plati malo više ako bi to značilo,
viši standard zaštite.
Ali takođe znam,
da ima i drugih igrača,
iz lanca proizvođača hrane,
koje ovo zabrinjava,
jer će u tome videti porast svojih troškova.
Neki put imam osećaj,
da je industrija bolje zaštićena nego što je moj sin bio.
I to me je motivisalo da postanem zagovornik.
Samo u toku prošle godine,
bilo je mnoštvo zaraza prenesenih putem hrane,
koje su dovele do velikih gubitaka.
Očigledno, da naš trenutni pristup,
u zaštiti hrane i ishrane,
ne ispunjava potrebe američkih porodica.
Meni je zaista teško da pričam Kevinovu priču.
Ali jedini način,
da sprečim da se to dogodi i drugim ljudima,
je da pričam o tome.
Toga dana desile su se dva izbijanja zaraze Escherichije Coli.
Šest đaka osnovne škole,
i još jedan u drugom okrugu u Kentakiju.
Sada će sedma godina, od kako mi je sin umro.
Sve što sam želela od kompanije,
je da kaže: "Žao nam je.
Proizveli smo neispravan proizvod,
koji je usmrtio važe dete, i uradićemo sve,
da obezbedimo da se to više ikad ne dogodi".
To je sve što smo želeli,
a ni toliko nisu mogli da urade.
Sistem prozvodnje industrijske hrane,
uvek teži većoj efikasnosti, ali svaki korak ka većoj efikasnosti,
dovodi do novih problema.
Ako stoci na hranilištima,
zamenite kukuruz travom pet dana,
izgubiće 80% Esherichije Coli u crevima.
Ali to nije ono što industrija radi.
Njihov pristup je da,
kad god imaju neki takav sistemski problem,
ne pogledaju da vide šta nije u redu sa sistemom,
već da smisle neka nova rešenja koja omogućavaju sistemu da preživi.
Ovo je naš operativni centar.
Odavde kontrolišemo sva svoja postrojenja.
Gde je Čikago? Evo ga Čikago,
Džordžija, Juta, Kanzas,
Nebraska, Teksas, Los Anđeles, Ohajo.
Kontrolišemo sve nivoe proizvodnje,
brzinu proizvodnje,
sve možemo podešavati odavde.
Izgradili smo ovo zbog sigurnosti hrane,
i smatramo da smo ispred konkurencije.
Mislimo da možemo neutralisati,
pojavljivanje E.Coli 0157H7,
upotrebom amonijaka, i amonijum-hidroksida.
Amonijak ubija bakterije,
Pa je postao sastavni deo procesa proizovdnje.
Ja sam u suštini mehaničar.
To sam ja.
Mi sami konstruišemo svoju mašineriju.
Ovo je naš gotov proizvod.
Gotov proizvod. Meso za pljeskavice pročišćeno od Esherichije Coli pomoću amonijaka.
I to je u većini pljeskavica u zemlji?
70%.
A za pet godina mislimo da će biti 100%.
Imamo neke konkurente.
Mislim da ćemo ih nadmašiti.
Opet, ovo je spoj nauke i tehnologije.
Ja b' 'teo obrok za dolar,
5 Rodeo čizburgera,
dva pileća sendviča,
2 mala pića,
i veliki Dr. Peper.
- $11.48. - Hvala.
Prvi prozor. Hvala.
Nismo ni razmišljali o zdravoj ishrani,
jer smo mislili da je sve zdravo.
- Izvolite. - Hvala.
- Prijatno. - Takođe, hvala.
Sada kad znam da je hrana nezdrava,
osećam krivicu kada je dajem svojoj deci.
Ali, nemamo vremena da kuvamo jer odlazimo u 6h.
Vraćamo se kući tek oko 21-22h uveče.
I kada imate samo jedan dolar da potrošite,
a imate dvoje dece da hranite,
ili ćete otići na pijacu da nađete nešto jeftino,
ili pravo u drajv-in,
i uzeti dve pljeskavice za njih i reći:
"Dobro, evo vam ovo, pojedite!"
To ih više zasisiti,
nego ta jedna stvar sa pijace.
Pogle' brokolu!
Preskupa je, čoveče!
- Šta bi ste hteli da jedate? - Mama.
Prvo proverite koliko ih stane u pola kile.
- Uh, nećemo to jesti. - Što nećemo?
Dobiješ samo dve, tri.
Ne. Idemo.
Slatkiši su jeftiniji.
Čips je jeftiniji.
A gazirani sokovi su stvarno džaba.
Neki put pogledaš povrće i kažeš:
"Ovde ima dve pljeske za iste pare".
Kako to da možeš da kupiti dupli čizburger u McDonaldsu za 99 centi,
kad ni ne možeš da uzmeš glavicu brokolija za 99 centi?
Naštelovali smo naš sistem ishrane,
u korist "loših" kalorija,
i to uopšte nije slučajno.
Razlog zbog koga su te kalorije jeftinije,
leži u subvencijama njihove proizvodnje.
Ovo je direktno povezano sa vrstom poljoprivrede,
kojom se pretežno bavimo,
i agrarnom politikom koju imamo.
Sve te kalorije u grickalicama,
dolaze iz sirovinskih useva:
pšenice, kukurza, i iz soje.
Zato što smo ove kalorije učinili zaista jeftinim,
najveći indikator gojaznosti postala je niska zarada.
Tokom ljudske istorije,
borili smo se da osiguramo dovoljno hrane i kalorija,
za pristojan procenat ljudske rase.
A sada je višak kalorija postao problem.
Industrija svaljuje krivicu za gojaznost na ličnu neodgovornost.
Ali kada se bave osmišljavanjem hrane,
koriste naše evolutivne karakteristike.
Činjenica je da smo predodređeni,
da volimo tri ukusa:
slano, masno i slatko.
Te stvari su prava retkost u prirodi.
A sada je šećer dostupan 24 sata dnevno,
u ogromnim količinama.
Mi jedemo stotine kilograma godišnje.
Ishrana bogata kukuruznim sirupom sa visokim sadržajem fruktoze,
i rafinisanim ugljenim hidratima,
dovodi do naglih skokova insulina u krvi,
i postepeno iscrpljuje sistem metabolizma šečera.
Moj muž je dijabetičar.
Jedna od mojih najvećih briga,
je da ne izgubi vid.
Neki put ima drhtavice,
bojim se da neće moći da vozi,
a to mu je profesija.
Moramo da uzmemo u obzir njegove lekove.
Koliko mu dođe, 70 dolara?
50 pilula koštaju oko 130 dolara.
Ali on je na dve vrste tableta.
Sto i kusur dolara za jedne,
i sto i kusur dolara za druge.
To nam odnosi veliki deo primanja.
Moramo da izaberemo između,
kupovine lekova da bi bio zdrav,
ili kupovine povrća da bi bili zdravi.
Pa šta da izabermo?
Teško mi je da gledam oca kako pati od dijabetesa.
A tužno je što i moja sestra možda ima taj problem.
Da li nešto u načinu na koji živimo,
gde se igramo, gde kupujemo hranu,
i u tipu hrane koju kupujemo,
što izaziva ovu epidemiju?
I to ne samo u našoj zajednici.
To nije samo u Baldvin Park-u. Svuda je.
Koliko nas zna nekoga,
u porodici ko boluje od dijabetesa?
A ko zna dve osobe?
A tri?
Nekada se dijabetes tipa 2,
javljao samo kod odraslih osoba.
Sada se javlja i kod dece u epidemijskim razmerama.
Jedan od tri Amerikanca rođena posle 2000. godine oboleće od dijabetesa u ranoj fazi života.
Među manjinama, taj odnos će biti jedan na svaka dva čoveka.
Sve što smo postigli...
... modernom industrijskom poljoprivrednom proizvodnjom,
jeste da proizvodimo brže, deblje, veće i jeftinije.
Niko ni ne razmišlja o E. Coli,
dijabetesu tipa 2,
i ekološkoj stabilnosti čitavog sistema.
Mi odstranjujemo samostalnost farmera,
preselili smo odlučivanje u upravne odbore korporacija,
u velikim gradovima udaljenih hiljadama kilmetara,
gde ljudi donose odluke čije ih posledice ne dotiču.
Sve je zasnovano na travi.
Znate, one ne jedu kukuruz, mrtve krave,
ili pileći izmet čime ih hrane dole u dolini,
ili mrtve piliće.
One zapravo jedu travu, brste,
znate, detelinu, travu, bilje.
One su biljojedi.
Kad bi jele kukuruz,
njega morate požnjeti, transportovati,
a onda morate svo to đubrivo da odvučete nekud,
jer im izlazi iz zadnjeg dela.
Ovde...
Eno je cela stvar!
Mislim, krava je, ... ona đubri.
Ona pase. Ne moramo da odnosimo izmet.
Ne moramo da kosimo za nju, ona brsti.
Sve se to dešava bez ikakvih ulaganja.
Sistem industrijske hrane,
je postepeno postao toliko pretrpan, smrdljiv, bučan,
neprijatno mesto,
da ljudi koji vode ta postrojenja,
ne žele da iko ode tamo,
jer bi tada ljudi uvideli gadnu istinu.
Kada bi ljudi videli sve to,
ceo koncept industrijske prerade hrane bi pukao.
Kada bi ustanove za proizvodnju i preradu hrane imale staklene zidove,
već bismo imali drugačiji sistem.
Dozvolili smo sebi,
da postanemo nezainteresovani i neupućeni,
u nešto toliko lično,
kao hrana koju jedemo.
Kolika je razlika kada ste ovde,
na svežem vazduhu, na suncu,
ptice pevaju sa drveća, znate?
Ali vidite, što se tiče ministarstva,
ovo nije higijenski,
zato što je na otvorenom.
Probali su da nas zatvore.
Najveću nepravdu smo doživeli,
kada su probali da nas zatvore,
zato što je ovo nezdravo!
Možete li zamisliti?
Pa smo im dali uzorke za testiranje u labaratoriji.
Naš prosek je 133 PFU (jedinica prisutnosti infektivnih virusnih čestica),
a one iz radnje imaju u proseku 3600 PFU.
A one su prošle kroz 40 potapanja u hlor.
A naše nisu ni videle hlor.
Mnogi me pitaju: "Jel' vi to stvarno?
Možete li stvarno da nahranite čitav svet?"
To je toliko bespredmetna rasprava,
zato što, da,
mi smo jednako efikasni,
pogotovo ako zaračunate i sve gubitke industrijskog sistema.
Ljudi su mi prilazili na zelenoj pijaci,
i govorili: "Šta? Tri dolara za deset jaja?"
A piju gaziranu limenku od 75 centi.
Hej, svinjo. Hej, svinjče.
'De ste, prasadi?
Uvek me zaprepasti koliko smo uspešni,
u postizanju pogrešnih ciljeva.
Mislim, naučili smo, na primer,
kako da,
zasadimo,
obrađujemo i žanjemo kukuruz,
uz pomoć GPS tehnologije.
A niko se ne zamisli i zapita,
dal' treba kukuruzom da hranim krave?
Postali smo kultura tehničara!
Svi se...
Svi se bavimo time "Kako",
a niko ne zastane da se zapita: "Zbog čega"?
Kultura koja u svinji samo vidi...
... gomilu protoplazmičnih neživih struktura,
na koju treba još genetski da prilepimo šta god nam padne napamet,
će verovatno videti,
druge individue u društvu i ljudskoj zajednci,
sa istim tim nipodaštavanjem, i nepoštovanjem,
i upravljačkim načinom razmišljanja.
Fabrika za preradu krmadi kompanije "Smithfield".
Najveća klanica na svetu
Postrojenje se nalazi...
... u malom gradiću Tar Hil,
u sred siromašne oblasti.
"Smithfield" je usavršio,
veštinu izbora radnika kakve mogu lako izrabljivati,
početno iz lokalne radne snage,
siromašni belci, siromašni crnci.
Ali njih su veoma brzo "potrošili".
Sada moraju da dovoze radnu snagu,
iz Dentsvil, Južna Karolina,
u Klinton, Severna Karolina.
Moraju da kruže i do 160km u prečniku,
odakle dolaze svi radnici.
Uslikano skrivenim kamerama radnika.
Imaju isti odnos prema radnicima,
kao i prema svinjama.
Ne brine ih udobnost svinja,
jer su one samo privremene, biće ubijene.
A imaju isti odnos prema radnicima.
Nije ih briga za dugovečnost radnika,
jer za njih, sve ima svoj kraj.
32.000 svinja dnevno biva poklano ovde.
Ovuda prolazi 2000 svinja na sat,
a zaposleni, koji stalno barataju svinjskim iznutricama,
dobijaju infekcije noktiju i otpadnu im nokti na rukama.
Prekriveni ste krvlju, fekalijama, urinom.
Lako je zaraditi povredu tamo dole.
Radite taj isti pokret,
za taj isti deo svinje,
i to non-stop, znate.
Suštinski, tretiraju vas kao ljudsku mašinu.
Uzimaju ljude koji ne mogu da priušte...
... napustiti ovo radno mesto, i kompanija to zna.
Tako te drže u šaci.
Pre jednog veka,
kada je Apton Sinkler napisao svoj roman "Džungla",
udruženje proizvođača govedine je raspolagalo ogromnom moći.
Zlostavljali su emigrante iz Istočne Evrope,
zbog nepostojanja bilo kakve zakonske regulative.
Bilo je užasavajućih sakaćenja,
pa čak i smrtnih slučajeva.
Stari su išle na bolje. Vrlo polako su išle na bolje.
Tedi Ruzvelt se suprotstavio udruženju.
Radnički sindikati su polako organizovali radnike,
i napravili ovo jednim od najboljih industrijkih radnih mesta u SAD.
Tokom pedesetih biti radnik industrije mesa,
bilo je kao biti radnik u automobilskoj industriji,
dobra plata, dobre beneficije, penzija.
Ali šta se zatim dogodilo?
Kompanije za preradu mesa su se uvećavale,
da bi opslužile rastuću industriju brze hrane,
koja im je postala najbolja mušterija.
Neke od kompanija za pakovanje mesa kao IBP,
su usvojile ista radna načela,
od industrije brze hrane:
smanjenje plate, gušenje sindikata,
ubrzavanje proizovdnje,
tako što će jedan radnik raditi istu operaciju,
iznova i iznova.
Prerada mesa je sada...
... jedno od najopasnijih radnih mesta u SAD.
Takođe, industrija mesa je regrutovala...
... imigrante, ilegalne imigrante,
i skorašnju ilegalnu emigraciju iz Meksika.
Mnogi ilegalni emigranti koji dolaze u SAD,
su bili uzgajivači kukuruza u Meksiku.
NAFTA trgovinski sporazum je doveo po poplave Meksičkog tržišta...
... jeftinim Američkim kukuruzom.
Više od milion i po meksičkih uzgajivača ostalo je bez posla.
Nisu mogli da pariraju tom jeftinom kukuruzu iz Amerike.
I šta se tada dogodilo sa tih milion i po meksičkih farmera?
Kompanije za preradu mesa kao što su "IBP",
"National Beef", "Monfort",
počele su aktivno da prikupljaju radnike na teritoriji Meksika.
Oglašavali su se na radiju i u novinama.
IBP je čak uspostavio i autobusku liniju,
koja dovozi radnike iz Meksika za SAD.
Godinama, vlada je skretala pogled na drugu stranu,
kada je u pitanju regrutacija ilegalne radne snage,
za mesno-prerađivačku industriju.
Ali sada, u vreme snažnog anti-emigracionog pokreta,
odjednom su progledali,
ali ne diraju kompanije.
Ustremili su se na radnike.
Imigracioni agenti su pohapsili Smithfield radnike u ovom parku.
To je dogovor između "Smithfielda" i emigracionih vlasti.
Otarase se po 15 radnika dnevno,
ali nema masovnih privođenja.
Na taj način se ne ugrožava proizvodnja.
- Gospodine, mi se trudimo... - Postavila mi je pitanje.
Postavila je nama pitanje, ne tebi.
Niko ne hapsi menadžere "Smithfielda",
ili bilo koga ko je odgovoran za najam ovih radnika.
Ono što danas ovde vidimo,
je da radnici koji rade za ovu kompaniju, a rade vredno,
ti ljudi se hapse.
Mi želimo najjeftiniju moguću hranu.
Ali ne shvatamo da to ima svoju cenu.
Ovi radnici su ovde već 10, 15 godina,
praveći vašu slaninu i prazničnu šunku,
a sada ih hvataju kao obične kriminalce.
A te kompanije imaju milijarde dolara zarade.
Kompanija "Smithfield" je odbila razgovor za ovaj film.
Da li je jeftinoća sve što je bitno?
Ko oće da kupi najjfetiniji auto?
U stanju smo da subvencionišemo,
sistem proizvodnje industrijske hrane, da bismo stvorili privid jeftine hrane,
a u stvari, ta hrana je vrlo skupa.
Kada saberete i cenu koju plaća okolina,
društvo i naše zdravlje.
Industrijska hrana nije poštena hrana.
Nije pošteno vrednovana, nije pošteno proizvedena.
Nije ni prerađivana na pošten način.
Ne postoji ništa pošteno u vezi sa tom hranom.
Ne bih smislio neku bolju svrhu za "Smithfield" kutiju.
Bilo je to pet sati vožnje,
možda nekih 500, 600 km.
Pa, isplatilo se.
Uopšte nemam želju da se ukrupnjavam i povećavam.
Imam želju da proizvodim najbolju hranu na svetu i da lečim.
I ako na taj način privučem više ljudi na našu stranu i potražnja se poveća,
nek' mi nebo pomogne kako da im izađem u susret,
ne ugrožavajući pri tom svoja načela.
Tako ja to vidim.
Uopšte nemam ni najmanju želju,
da budem u trgovinskim lancima.
Čim posegnete za takvim obimom proizvodnje,
drugačije ćete gledati na mušteriju,
drugačije ćete posmatrati svoj proizvod,
gledaćete na svoju kompaniju drugačije.
Sve ono što je najvažnije, posmatraćete na drugi način.
Sajam prirodnih proizvoda Anahajm, Kalifornija
Ovo je naša nova organska vrsta kokica.
Ovo je VitaSoy sojino mleko,
najbolje sojino mleko na svetu.
Kada se prvi put održavao,
ovaj ceo sajam bio je veličine ovog ovde reda.
Nekolicina nas je spavala na štandovima.
Nismo mogli da priuštimo hotelske sobe.
Organska hrana ima porast od po 20% godišnje.
To je segment sa najvećim porastom u industriji hrane.
Nećemo se otarasiti kapitalizma.
Sigurno ne dovoljno brzo da sprečimo globalno zagrevanje,
da preokrenemo zagađenje vazduha, hrane i vode.
Moramo mnogo hitnije delovati.
Ako kažemo sebi kupovaćemo hranu samo iz najsavršenijeg izvora...
... u krugu od 160 km, nikada nećemo stići do te tačke.
Kao ekolog, bilo mi je jasno da je privreda uzrok zagađenja,
izvor svih stari koje uništavaju ovaj svet.
Na studijama sam naišao na taj mali institut,
po imenu Institut nove alhemije,
koji je činila grupa biologa odmetnika.
Propovedali smo neku vrstu nove religije,
pokušavajući da proizvedemo hranu bez toksičnog otpada,
ali propovedali smo već preobraćenima.
Zavisili smo presahlih izvora podrške,
i nismo dosezali onu publiku kojoj su zaista bile namenjene naše reči.
Shvatio sam da ne smemo biti David protiv Golijata, već da moramo biti Golijat!
Kada smo počinjali, bili smo farma sa sedam krava.
Hteli smo da dokažemo da preduzeće može biti i deo rešenja...
... problema životne sredine.
Istovremeno, morali smo biti profitabilni.
Danas, u 2008. godini,
ne samo da smo treći po veličini proizvođač jogurta u SAD,
već smo i među najprofitabilnijima.
"Stonyfield" je kupila "Danone" grupa, prehrambeni konglomerat vredan oko 23 milijarde dolara.
Gari je nastavio da vodi "Stonyfield".
Vidiš, ovo je interesantno.
Ovo ovde je kupio "Kraft",
ali vi nemate predstavu da je to sada "Kraft".
Ono tamo je kupio "Pepsi". Ono je "Kellogg's".
- Kashi je Kellogg-ov? - Da.
- Ovo je Colgate sada. - Zaista?
Ovi su jedna od kompanija koje su započele slično nama.
Jesu li se promenili sada?
Porota još uvek zaseda po tom pitanju.
Te ogromne kompanije ne rastu organski.
One rastu kupovinom drugih preduzeća.
"Coca-cola", "Pepsi", "Kellogg's", "General Mills",
sve su se bacile naglavačke u posao sa organskom hranom.
Kada je "Walmart" ušao na tržište organske hrane,
bio sam odševljen. Jedan od najboljih događaja.
Sanjao sam taj dan,
kada ću moći da sednem sa tim korporativnim gigantima,
i objasnim im prednosti organske hrane, i održivosti tog sistema.
- Ovo je Amanda. Ovo je Rand. - Ćao Amanda. Ja sam Rand.
- Rand, drago mi je. - Toni.
- Toni. Super. - Drago mi je.
Oboje radimo za "Walmart".
Da znate da mi uopšte ne idemo u "Walmart".
- Nikad nismo ni bili tamo. - O da.
- Zar to nije neverovatno? - Pa smo morali da dođemo do tebe.
Da, nikad nismo bili.
Bojkotujemo ga odavno...
"Walmart" je žešće osetljiv na svoju reputaciju.
Oni su proglašavani za negativce češće nego...
... ijedan drugi lanac supermarketa.
U stvari, ovo je laka odluka,
da podržimo organsku proizvodnju, ili bilo šta drugo, što naš kupac želi.
Kad vidimo to, odmah reagujemo.
Kada uvidimo da mušterije nešto zaista žele,
lako je stati iza toga i podržati to.
Kada pričam sa svojim starim drugovima ekolozima,
mnogi su iz mesta užasnuti u kakvom me društvu kompanija vide ovih dana.
Ali kada im objasnim,
koliko vredi jedna porudžbina iz Walmarta,
u smislu ne kila, nego tona neupotrbljenih...
pesticida, herbicida, veštačkog đubriva,
Onda raspravljamo o činjenicama, a ne emocijama.
Ovo što ste vi momci uradili je ključno.
Nemam iluzija o tome.
Nemam ja iluzija da je "Walmart" doživeo moralno prosvetljenje.
Sve je zbog čiste ekonomije.
Mogu ja da raspravljam sa svojim radikalnijim prijateljima po ceo dan,
ali niko ne može da ospori činjenicu,
da ako Walmartu prodam još jednu porudžbinu od milion dolara,
time spasavati svet.
U osvit prošloga veka,
prosečan farmer mogao je da prehrani 6 do 8 ljudi.
Sada, prosečan američki farmer pravi hranu za 126 ljudi.
To su najproduktivniji ljudi koji su ikada živeli.
Promene na poljima su bile...
... značajne i temeljite, ali nevidljive većini nama jer,
ko danas više i poznaje nekog farmera?
Ali njihov način života je pretrpeo revoluciju!
Još pre 10.000 godina,
ratari su čuvali najbolje seme,
i sadili ga sledeće godine.
Tako se seme razvijalo.
Tako se kukuruz razvijao,
od beskorisne biljke za većinu ljudi,
do ekstremno produktivne biljke koja je danas.
Ideja da bilo koja korporacija može biti vlasnik neke vrste useva,
je veoma nova ideja. Tek u osamdesetim,
vrhovni sud je odlučio da se može patentirati život.
A to je širom otvorilo kapije,
patentiranju najvrednijih delova života,
što su usevi koji sadimo.
"Monsanto" je hemijska fabrika.
Oni su proizovdili DDT, napalm,
a onda su razvili herbicid nazvan "Round Up".
Pročule su se glasine o genetski modifikovanoj soji,
koja je otporna na "Round Up" herbicid.
Kada bi se prskalo tim herbicidom,
on bi poubijao sve,
sem te posebne vrste soje.
1996 god., kada je "Monsanto" otpočeo prodaju svog sojinog zrna otpornog na "Round Up", samo 2% soje u SAD je imalo ovaj patentirani gen.
Do 2008 god., preko 90% soje u SAD sadržalo je ovaj "Monsantov" patentirani gen.
Sećam se kada su prve zabrane čuvanja semena stupile na snagu.
Većina farmera su bili zgranuti zbog tog koncepta.
Bilo je interesantno posmatrati kako je tokom 11 godina,
potpuni prezir prema ideji da ne smemo da sačuvamo seme,
prešao u prihvatanje.
A šta se desi ako seljak ipak sačuva seme?
Pa znate, u stvari,
sad je u to samo jedna kompanija umešana,
i to je "Monsanto".
"Monsanto" je...
Imaju tim privatnih detektiva,
koji krstare zemljom,
i imaju telefon za prijave,
koji pozovu. Ako pozovu,
i neko izjavi da neko čuva seme,
pošalju tim detektiva na teren, da se time pozabavi.
Ako sačuvate svoje seme, pozvaće vas neko iz "Monsanta".
75 lica zaposlenih u "Monsantu" posvećeno je isključivo istraživanju i proganjanju farmera.
Svako koga uhvate da čuva seme, može biti gonjen za povredu patentnih prava.
Dvojca su mi pokucala na vrata oko pola osam uveče u crnim kolima,
i nikada se nisu predstavili da su iz "Monsanto".
Rekli su da me je uhvatio njihov tim za prismotru.
Ustajao sam 3 ili 4 ujutru,
da me njihovi istražitelji ne bi pratili.
Bili su...
Bili su to neki bivši vojnici ili bivši policajci.
Bili su krupni i zastrašujući.
Ne znam dal' me je njihova prismotra,
ili me je komšija prijavio, nemam pojma.
Kada su se okrenuli, čuo sam jednog od njih kako kaže: "Kriv je".
Moe Parr Čistač semena
Moe-ov krunjač odvaja seme od tuluzine, da bi se moglo uskladištiti i posaditi sledeće godine.
Krunjač je genijalna mašina konstuisana još u XIX veku,
Monsanto će sve da i' pozatvara.
Koliko ima čistilaca semena,
u državi po vašem mišljenju?
U Indijani, možda oko šest.
Možda. Ja ne znam da li...
- A koliko ih je ranije bilo? - Pa svaki srez je imao po tri.
Svi su ostali bez posla?
Niko nije ostao.
Kada se "Monsanto" soja pojavila na tržištu,
ja jednostavno nikada nisam prešao na nju.
Dobro mi je išlo sa običnim semenom,
pa sam pomislio: "Pa, ostajem sa ovim".
David ne sadi Monsanto useve, ali je na njegova polja dospelo i genetski modifikovano seme.
Sve moje komšije sade genetski modifikovano seme.
i ako seme dospe na moj posed, ja odgovaram.
Ako "Monsanto" pronađe svoje seme, seljak mora da dokazuje da nije prekršio patent.
Ako genetski izmenite neki usev, postajete njegov vlasnik.
To nikada nije postojalo u poljoprivredi.
Nekada su poljoprivredni fakulteti razvijali takozvano "javno seme".
Ogroman deo ukrštanja i razvijanja semena,
se odvijao u ovim javnim institucijama.
Monsanto veoma nalik Microsoftu.
Način na koji Microsoft ima idejnu svojinu,
nad svakim kompjuterom u SAD,
tako i ovi žele idejnu svojinu,
nad većim delom hrane u Americi.
Javno razvijanje biljnih vrsta je sada prošlost.
Skoro da više ne postoji društveno seme.
Sada ima samo četiri, pet vrsta,
koje mogu da zasadim.
Sad imam poslednje seme soje,
koje proizvodi ova država.
- To nije genetski modifikovano seme. - Opšti javni varijetet.
Ali doći će trenutak kada neću više moći da kupim odobreno seme,
šta ću onda da radim? Kakve su mi opcije?
Ovaj spisak mi je stigao poštom.
Monsantova crna lista uzgajivača.
To su farmeri protiv kojih imaju presude,
ili oni koji nisu hteli da predaju dokumentaciju.
A to je moj slučaj, ja sam tu,
jer nisam želeo da im predam svoje knjige.
- Jesam i ja na toj listi? - Da, jesi.
Vidim dvojcu svojih uzgajivača.
Ova lista... Sve se svodi na to da ja...
... sad ne mogu da kupim "Monsanto" proizvode, jel tako?
Da.
Pa šta onda da sadim?
"Monsanto" me tuži da,
ohrabrujem seljake da krše zakon o patentima,
tako što im čistim njihovo sopstveno seme.
Nisam još ni stigao do sudnice,
a račun mi već iznosi 25.000 dolara.
Ljudi koji su mi bili prijatelji,
sada se ustručavaju čak da razgovaraju sa mnom.
Bili smo prijatelji 50 godina,
a sada, jedva da se viđamo.
Da.
Kao jedan od uslova u nagodbi, ovaj farmer ne sme javno da priča o svom slučaju.
Ne mislim stvarno da sam kriv,
ali mi je jeftinije da platim kaznu,
nego da se borim protiv.
Nagriza te to,
zato što znaš da si u pravu,
ali moraš da priznaš da si pogrešio.
"Monsanto" nas je lažno optužio za povredu prava na patent,
i nepoštovanje ugovora.
Ništa od toga nije istina.
Kad osvajaš tržište, nađeš glavnog farmera,
i ako njega upropastiš, ostali će da pognu glave.
Moja porodica je potrošila 400.000 dolara,
vodeći ovu bitku, i to pre prvog ročišta.
Rečeno nam je da će biti potreban još milion da izađemo na sud.
Pogodili smo se van suda.
Sistem funkcioniše tako što,
boginja pravde drži vagu,
a vi trpate pare na tas.
A onaj ko natrpa najviše para na tas,
i unajmi eksperte i izrekne najveće laži, on je pobednik.
Izgleda da naš sistem sudstva tako funkcioniše ovih dana.
Užas, užas!
Kako može farmer da se odbrani od...
... multinacionalne kompanije kao "Monsanto"?
Pričao sam sa jednim mladićem pre tri dana.
Bili su i kod njega na farmi, znaš?
A taj jadan klinac je tek počeo da se bavi poslom.
Njegova verenica je bila tu takođe. Pričao sam sa njom,
i dao sam im najbolji savet po meni.
Nažalost, najbolji savet koji sam im mogao dati je:
"Probajte da se izvučete iz ovoga što bezbolnije.
Nemojte da se borite. Samo se prepustite,
i dajte im ono što traže, jer nemate načina da se odbranite".
Slučaj "Monsanto" pokazuje koliko je dominantna njihova kontrola.
Ukoliko želite da se bavite proizvodnom poljoprivredom,
moraćete da se rukujete sa "Monsanto".
Oni poseduju sojino zrno.
Oni kontrolišu taj proizvod,
od semena do supermarketa.
U suštini, oni zadobijaju kontrolu nad hranom u celini.
"Monsanto" nije pristao na razgovor za ovaj film.
Česti su transferi,
između Monsanto kancelarija,
i raznih regulatorno sudskih vlasti koje donose ključne odluke.
Sudija Klerens Tomas je bio advokat u Monsantu.
To i ne bi bilo strašno,
da nije on predsedavao...
... u slučaju koji je odlučio oko problema čuvanja semena.
Sudija Klerens Tomas je doneo presudu,
i slučaju koji je dozvolio kompanijama,
da sprečavaju farmere da čuvaju svoje sopstveno seme.
"Monsanto" je bio čvrsto povezan...
... sa Bušovom vladom...
... i sa Klintonovom vladom..
I baš zato nismo imali veliku političku debatu,
povodom ove radikalne promene sistema proizvodnje.
Vendel Marfi, Senator Severne Karoline, (1989 - 1993)
Vendel Marfi, Upravni odbor "Smithfielda", (2000 - danas)
U poslednjih 25 godina našom vladom je rukovodila industrija,
koju je vlada trebalo da reguliše.
Linda Fišer, potpretsednik za vladine i javne poslove, (1995 - 2000)
Linda Fišer, "EPA" zamenik upravnika, (2001 - 2003)
Zapravo, eksperti u industriji mogu postati i zaista dobri zakonodavci.
Majkl Tejlor, advokat "Monsanta", savetovao "Monstanto" oko etiketiranja genetsku modifikovane hrane.
Sve se svodi na to čije interese odluče da zastupaju.
Majkl Tejlor, zamenik komesara za politiku, Nadzirao odluku ministarstva da ne obeleževa genetski modifikovanu hranu.
Majkl Tejlor, Potpretsednik za javnu politiku u "Monsantu", (1998 - 2000)
Govorimo o moći,
centralizovanoj moći,
koja je usmerena protiv ljudi koji proizvode hranu,
kao farmeri.
Usmerena je protiv radnika tih kompanija,
usmerena je protiv potrošača,
koje namerno drže u mraku,
u vezi onoga što jedu, odakle to dolazi,
i kako to utiče na njih.
Zakonodavni odbror države Kalifornije
Dobar dan, SB-63 je potrošačevo pravo da zna.
Zahteva da svi prehrambeni proizvodi koji su klonirani,
moraju biti tako i obeleženi.
Ove klonirane životinje,
su u osnovi nova stvar.
Prosto ne mogu da verujem da minstrarstvo poljoprivrede,
želi ne samo da omogući prodaju mesa kloniranih životinja,
bez daljeg ispitivanja,
već i da dozvoli prodaju ovog mesa,
bez ikakvih oznaka.
Koliko ima svedoka odbrane, molim Vas?
Noel Krejmers sa Kalifornijske farmerske agencije.
Naglasila bih,
razlog zbog koga smo protiv označavanja...
... je zato što stvara neosnovan strah i odbojnost kod potrošača.
Dok industrija ne dobije priliku,
da objasnimo zašto koristimo ovu tehnologiju,
i vrednost ove tehnologije,
osećamo da posebna oznaka neće pomoći industriji.
Mera SB-63 prošla je na zakonodavnom telu. Ali guverner Švarceneger je stavio veto na nju.
Kompanije se svim silama bore protiv etiketiranja.
Industrija brze hrane se borila,
da vam ne da informacije o kalorijskoj vrednosti.
Borili su se da vam ne kažu...
... da li njihova hrana sadrži trans-masne kiseline.
Mesno-prerađivačka industrija je godinama sprečavala,
prikazivanje zemlje porekla na etiketi.
Borili su se da ne obeležavaju genetski modifikovanu hranu,
a sada 70% industrijske hrane u supermarketu,
ima neki genetsko modifikovani sastojak.
Mislim da je to jedna od najznačajnijih bitaka,
za potrošače,
je pravo da znaju šta im je u hrani i kako je napravljena.
Ne samo da ne žele da znate šta ima u toj hrani,
takođe su učinili nezakonitom,
kritiku njihovih proizvoda.
Možete li mi reći da li ste promenili način ishrane?
Da, mi...
... mislim da biste morali da pričate sa advokatom...
pre nego što ovo ubacite u film.
Šta? Možete reći da ste...
Znam, ali...
... može da mi se desi da me mesna industrija...
... napadne.
Ozbiljno? Samo zato što ste rekli... ako je to...
Zavisi od konteksta kako se kaže.
Nisi rekla: "neko drugi to ne jede".
Da, izvini Robi.
Ali me stalno pitaju to.
Na početku, moja reakcija je bila:
"Baš me briga. Neka me tuže.
neka probaju da tuže majku umrlog deteta, pa će videti."
Neverovatno je da ne smete da kažete,
kako ste vi i vaša porodica izmenili ishranu.
Industrija hrane ima mnogo drugačiju...
... pravnu zaštitu od drugih grana industrije.
Imamo mnogo pitanja oko bolesti "ludih krava".
Ako se sećate, mesna industrija je tužila Opru,
zbog nečega što je rekla u svojoj emisiji.
To me je nateralo...
... da više ne pojedem ni jednu pljeskavicu.
Teksaški stočari su tužili Opru za gubitak profita jer je omalovažila jedan mesni proizvod.
Posle šest godina parničenja i preko milion dolara sudskih troškova, Opra je konačno dobila tužbu.
- Dobro jutro, Opra. - Dobro jutro svima.
Drago vam je da se konačno završilo?
Pa, mislim da je tako, da.
Da, drago mi je. Vidi se kraj slučaju.
U Koloradu, to je prestup,
i mogu vas osuditi po zakonu.
Znači, možete ići u zatvor,
samo zbog kritikovanja mesa,
koje se proizvodi u gržavi Kolorado.
Postoji inicijativa u nekoliko agrarnih država,
da se proglasi ilegalnim objavljivanje...
... fotografija industrijskih stočnih farmi,
ili slike hranilišta stoke.
A istovremeno progurali su donošenje...
... zakona koji se nazivaju "hamburger zakoni",
i po kojima postaje veoma teško...
... da ih tužite.
Te kompanije imaju legije advokata na raspolaganju,
i ponekad tuže iako znaju da ne mogu dobiti,
samo da bi poslale jasnu poruku.
"Monsanto" tuži Moris Para za "podsticanje farmera da krše patentne zakone" samo zato što se bavi čišćenjem semena.
Izjava Moris Para,
u slučaju kompanija "Monsanto",
i "Monsanto Technology", protiv Moris Para.
G. Par, imamo ovde izvode sa Vašeg računa u banci, znate li to?
Da vam kažem, danas me je najviše preplašilo,
to što su imali svaki ček koji sam ispisao...
... sa svakog od mojih računa koji sam koristio...
... u poslednjih 10 godina.
Da li posedujete zemljište, G. Par?
- Da. - Koliko jutara posedujete?
Tri. (oko 120 ari)
Koliko već imate ovaj Dell računar?
Ko su od njih vaši klijenti za prečišćavanje semena soje?
- G. Kofman? - Samo pasulj.
Ti ljudi mi nisu samo mušterije,
nego i lični prijatelji.
Posebno mi nanosi bol,
to što znam da "Monsanto" ima taj spisak.
Herold Sin?
Samo pasulj.
Ovo je prvi slučaj,
da kompanija koja proizvodi seme tuži...
... nekog ko se bavio odvajanjem semena.
Ako "Monsanto" pobedi u ovom slučaju,
to neće samo ostaviti Moa bez posla,
već će zabraniti svakom uzgajivaču,
da radi ono što Mo radi sada ubuduće.
Da li Vam je neko od ovih mušterija rekao,
da više ne želi koristiti...
vaše usluge prečišćavanja semena? - Ron Meril.
Ja ovim suštinski ostajem bez posla.
- Meks Lov. - Gotov sam.
Četiri meseca kasnije, Moris Par se nagodio sa "Monsantom" jer više nije mogao da plaća troškove suđenja.
Imamo sistem proizvodnje hrane koji...
... je posvećen isključivo postizanju efikasnosti,
tako da gajimo mali broj biljaka,
mali broj vrsta,
mali broj kompanija.
Iako postižemo zavidnu efikasnost,
sistem postaje sve više i više nesiguran.
Na kraju, mora doći do loma.
A ne možemo da predvidimo gde će doći do loma.
Moderna poljoprivreda je veoma zavisna...
... od ogromnih količina nafte.
Na našoj farmi, mi koristimo oko 150.000 litara godišnje.
Trošimo mnogo nafte, a toga nismo ni svesni.
Da govedo dospe na klanje,
potrebno je oko 300 litara goriva.
Ono što vidimo je da...
... ova visoko-efikasna mašinerija,
nema otpornost da se nosi sa šokovima,
kakve predstavljaju na primer nagli skokovi cene nafte.
Cene hrane prošloga meseca, bile su za 3,9% veće nego lane.
Kukuruz, takođe osnovni izvor ishrane,
je najskuplji u poslednjih 12 godina.
Već neko vreme, prodajemo žitarice toliko jeftino svuda u svetu,
da farmeri koji nisu subvencionisani,
ne mogu da se takmiče sa nama.
Tako smo ugrozili njihovu mogućnost...
... da sami proizvode svoju hranu.
Svetu ponestaje hrane,
a niko ne govori o tome. Rezerve ne postoje.
Protesti širom sveta.
Cena hrane je već oborila jednu vladu.
Ne prođe mesec dana,
a da se ne pojavi neka priča,
koja uklanja veo tajne,
kako se industrijska hrana pravi.
Telad suviše obogaljena, ili sakata da bi hodala,
bivaju zlostavljana da bi se digla na noge za klanje.
Milioni tona koncentrisanog svinjskog đubriva,
pušteno je niz reku.
Vladini zvaničnici iz ministarstva izjavili su,
da nije bilo opreme da bi se pratilo,
poreklo poslednje zaraze salmonelom.
Posle svake od ovakvih priča,
Amerikanci saznaju još po nešto...
... o tome šta se to događa u "kuhinji" gde im se priprema hrana.
I svaki put se okrenu zgađeni,
i počnu da tragaju za alternativom.
Ironija je što se prosečan potrošač ne oseća moćnim.
Oni se osećaju kao neko ko prihvata sve,
što mu je industrija ponudila da konzumira.
Verujte mi, stvari stoje potpuno suprotno!
Kada propustimo artikl kroz kasu u supermarketu,
mi glasamo, domaće ili ne, organska proizvodnja ili ne.
Mi u "Walmartu" smo pre oko godinu dana odlučili,
da uklonimo mleko dobijeno od krava tretiranih rBST hormonom rasta.
Rukovodili smo se sklonostima potrošača.
Pojedinačni potrošači,
su izmenili najveću kompaniju na Zemlji,
i čineći to,
verovatno su i zauvek sahranili sintetički hormon rasta.
Hraniti se zdravo u ovoj zemlji košta više,
nego hraniti se nezdravo. Za to treba više novca,
a neki ljudi jednostvno nemaju taj novac.
A to je jedan od razloga,
zašto su potrebne promene na nivou državne politike,
tako da šargarepa bude jeftinija nego čips.
Ljudi misle: "te kompanije su toliko velike,
i toliko moćne, kako možemo da promenimo stvari"?
Ali pogledajte primer duvanske industrije.
Imali su kontrolu nad državnom politikom,
i ta kontrola je otklonjena.
Borba protiv duvana je idealan primer,
da se neodgovorno ponašanje industrije,
može izmeniti.
Zamislite da država postavi cilj,
cilj da uspemo u sledećem,
da imamo manje ljudi u bolnicama...
... sledeće godine, nego prethodnih.
Šta mislite o takvom uspehu?
Ideja bi se onda ostvarila,
ishranom neprerađenim namirnicama,
umesto industijske obrade,
od koje bi se ljudi osećali bolje,
imali više energije,
i manje se razboljevali.
To je zaista plemeniti cilj.
Ne mogu da vratim Kevina u život.
Kada kažem nekome da sam izgubila dete,
ne dopada mi se taj pogled sažaljenja,
koji se vidi u njihovim očima,
da im je žao mene.
Mogu i sama da se saželjevam dovoljno,
hvala vam. To mi ne treba od drugih.
Ono što tražim od njih je da slušaju,
i da mi pomognu da napravimo promenu.
Morate shvatiti da ćemo mi uzgajivači,
obezbediti tržištu ono što se traži.
Ako hoćete mleko od dva dolara,
moraćete da trpite hranilište "u dvorištu".
Ljudi moraju da počnu da zahtevaju,
dobru i zdravu hranu od nas.
Mi ćemo je isporučiti, obećavam Vam to.
Mi smo dovitljivi ljudi, isporučićemo je.
To je sve što imam da kažem.
Možete da glasate da se izmeni ovakav sistem. Tri puta dnevno (obroci).
Kupujte od preduzeća koja se odnose prema radnicima, životinjama i okolini s poštovanjem.
Kada odete u supermarket,
kupujte sezonsku hranu. Kupujte organsku hranu. Znajte dobro šta vam je u hrani. Čitajte nalepnice.
Znajte šta kupujete!
Prosečan obrok putuje dve i po hiljade km od farme do supermarketa.
Kupujte hranu koja se uzgaja u blizini. Kupujte na pijaci. Posadite baštu (čak i ako je mala).
Skuvajte obrok sa svojom porodicom, i pojedite da zajedno.
Svako ima pravo na zdravu ishranu.
Na pijaci moraju da Vam prime bonove za hranu.
Zahtevajte da u školi služe zdrav obrok vašoj deci.
Ministarstvo poljoprivrede i Agencija za hranu i lekove bi trebalo da štite vas i porodicu.
Recite kongresu da sprovodi zakone o standardima sigurnosti pri proizvodnji hrane i da ponovo uvedu Kevinov zakon.
Ako se molite, molite se za hranu koja će biti zdrava i za nas i za planetu.
Možete da izmenite svet svakim zalogajem.
prevod i obrada: Cpt___________________Acid