www.titlovi.com
- BOŽIĆNA PESMA -
- Da.
Prilično mrtav.
Kao ekser u vratima.
- Umrlica, gospodine.
- Stani!
Odmakni se, derane.
Dva novčića su dva novčića.
- Pazite malo! - Neverovatno!
- Delinkventi.
- Novine!
- Gladni smo, gospodine!
- Molim vas, gospodine, veoma smo gladni. - Neki zalogaj? Gladni smo, gospodine.
- Neki ogrisci? - Mrtvi smo gladni.
Molim vas, gospodine. Veoma smo gladni.
- Srećan Božić, želi vam njegovo visočanstvo, gradonačelnik!
- Molim vas, gospodine. - Gledaj. Eno ga..
Vraćaj se ovamo! To je naše meso!
- Vrati ga! To je naše! - Vraćaj se ovamo!
- Izvolite, gospodine. - Hvala.
- Sveže i vruće kestenje.
- Kako vam se dopada ovaj? - Taj je savršen.
- Lepa i sveža jegulja.
- Ovo su Otac, Sin i Sveti Duh. Gubi se.
Ispod kojeg se nalazi grašak?
Gubi se odavde!
- Eto nas. Pazite sada ovo.
* Sedam Božićnih večeri kasnije *
- Srećan Božić, ujače!
- Neka te Bog čuva. - Koještarije!
- Božić koještarija? Ujače! Ne misliš tako.
- Srećan Božić.
Koji ti razlog imaš da budeš srećan? Dovoljno si siromašan.
- Odakle tebi pravo da budeš tako sumoran? Dovoljno si bogat.
- Koještarije! - Ne ljuti se, ujače.
- Kako da budem drugačiji, kada živim u ovakvom svetu budala?
Srećan Božić.
Šta je tebi Božić, osim perioda za plaćanje računa bez novca?
Period kada si godinu dana stariji i nijedan Peni bogatiji.
Da se ja pitam,
svaki idiot koji se šeta sa "Srećan Božić" na usnama,
bi trebao da bude skuvan u sopstvenom pudingu
i sahranjen sa kocem, zabodenim u srce!
- Ujače! - Sestriću!
Slavi Božić na svoj način, a mene ostavi da slavim na svoj.
- Slaviš? Ali ti ga ne slaviš!
- Onda ću ga ostaviti na miru.
Tebi je pa mnogo dobra doneo.
- Postoji mnogo stvari iz kojih sam dobio dobro, a nisam profitirao.
Božić je jedna od njih.
O Božiću sam uvek mislio kao o plemenitom, milosrdnom periodu.
Jedini period kada muškarci otvaraju svoja zaključana srca
i sve ljude smatraju saputnicima do groba,
a ne nekom drugom rasom stvorenja, koja su obavezana na druga putovanja.
I samim tim, ujače,
iako mi to nikada nije donelo komad zlata ili srebra u džep,
verujem da mi je donelo dobro, i zbog toga kažem - Bog ga blagoslovio!
- Ako te još jednom čujem, Krečite,
slavićeš Božić dobijanjem otkaza.
Moćan ste govornik, gospodine. Čudo je da niste u Parlamentu.
- Ne budi ljut, ujače. Dođi, večeraj sutra sa nama.
- Vidimo se u paklu prvo.
- Ali zašto? Zašto si tako hladnog srca, ujače? Zašto?
- Zašto si se oženio?
- Zato što sam se zaljubio.
- Zato...
...što si se...
...zaljubio?
Doviđenja.
- Ne želim ništa od tebe. Ne tražim ništa od tebe.
Zašto ne možemo biti prijatelji? - Doviđenja.
- Žao mi je, iz sveg srca, što si tako odlučan.
Ali odlučio sam da pokušam u znak poštovanja prema Božiću, i zbog toga,
Srećan Božić, ujače! - Doviđenja!
- I Srećna Nova Godina! - Doviđenja!
- I vama želim Srećan Božić, gospodine Krečit.
- Srećan Božić, gospodine.
- Eto još jednog.
Zapisničar, koji zarađuje 15 Šilinga nedeljno,
sa ženom i porodicom, govori o srećnom Božiću.
Povući ću se u ludnicu.
- Dobar dan. Skrudž i Marli, pretpostavljam?
Da li imam zadovoljstvo da se obraćam gospodinu Skrudžu ili gospodinu Marliju?
- Gospodin Marli je mrtav ovih sedam godina.
Umro je pre sedam godina... baš na ovu noć.
- Pa, ne sumnjamo da je njegova velikodušnost
dobro zastupljena od strane njegovog preživelog partnera.
U ovo svečano vreme u godini, gospodine Skrudž
i više je nego uobičajeno poželjno da dobijemo malu proviziju
za siromašne i oskudne.
Nekoliko hiljada njih nema ni osnovni komfor, gospodine.
- Zar zatvori ne postoje?
- Zatvori? Da, da, mnogo zatvora.
- A da li još uvek funkcionišu sindikalni popravni domovi?
- Funkcionišu. Voleo bih da nije tako.
- Pokretna traka radi punom parom?
- Veoma je prometna, gospodine. - Dobro!
Bojao sam se da se dogodilo nešto što ih je sprečilo u njihovoj korisnoj nameni.
- Da. U ovo svečano doba, nekoliko nas nastojimo da skupimo fond
da bismo siromašnima kupili meso, piće i sredstva za grejanje.
- Koliko da zapišemo da dajete?
- Ništa. - Želite da ostanete anonimni?
- Želim da me ostave na miru! Ni sebe ne usrećujem za Božić,
i ne mogu sebi da priuštim da usrećujem lenje ljude.
Podržavam ustanove koje sam spomenuo.
Oni, kojima je mnogo loše, moraju otići tamo.
- Mnogi ne mogu da odu tamo.
I, pa, iskreno, mnogi bi radije umrli.
- Onda bi bilo bolje da to i urade i smanje višak populacije.
Doviđenja, gospodo!
- Doviđenja.
- Želiš celokupan slobodan dan sutra, pretpostavljam?
- Pa, ukoliko je moguće, gospodine.
- Nije moguće i nije u redu.
Ako bih ti zbog toga oduzeo pola Krune, ti bi smatrao da te iskorišćavam.
Ipak, ne smatraš da sam ja iskorišćen, kada isplaćujem dnevnicu za neradni dan.
- Pa, to je samo jednom godišnje, gospodine.
- Bedni izgovor za izbijanje novca iz džepa svakog 25. Decembra.
Ali pretpostavljam da ti je potreban ceo dan.
Budi ovde ranije, sledećeg jutra.
- Gospodine.
- U čast Badnje Večeri!
- Dovraga!
Gde ste? Evo!
Zbog čega se sve dešava meni?
Odlazi! Odlazi!
Besmislica!
Sam sebe sam uplašio.
To je to.
Još uvek je sve koješta...
Kako pobogu?!
Šta želiš od mene?
- Mnogo toga.
- Ko si ti? - Pitaj me ko sam bio.
- Onda, ko si bio?
- Za života, bio sam tvoj partner
Džejkob Marli.
- Možeš li da sedneš?
- Mogu. - Onda sedi.
- Ne veruješ u mene.
- Ne.
- Zašto sumnjaš u svoja čula?
- Zato što i najmanja stvar može da utiče na njih.
Čak i blagi stomačni poremećaj ih može poremetiti.
Možeš biti nesvareno parče govedine. Malo senfa.
Mrvica sira. Fragment nedovoljno kuvanog krompira.
Ti si više povrće nego što si utvara, šta god da si.
Milost! Užasna utvaro, zašto me proganjaš?
- Čoveče ovozemaljskog uma, da li veruješ u mene ili ne?
- Verujem! Moram!
- Jad! Jadan sam ja!
- Okovan si u lancima. Zašto?
- Nosim lance koje sam iskovao u životu.
Napravio sam ih kariku po kariku, metar po metar.
Da li prepoznaješ ovaj šablon?
Možeš li da zamisliš težinu i dužinu lanca koji ti nosiš?
Bio je težak i dug kao i poslednjih sedam Božićnih večeri.
Tvoj lanac je masivan.
- Džejkobe, nemoj mi više govoriti.
Reci mi nešto utešno, Džejkobe.
- Nemam čime da te utešim.
Ne mogu da ostanem.
Ne mogu se nigde zadržavati.
Zapamti, za života, moj duh nikada nije napuštao naše računovodstvo,
nikada upredao van uzanih mogućnosti naše računovodstvene rupe.
Sada su preda mnom putovanja bez kraja.
- Mrtav si sedam godina i putuješ sve vreme?
- Sve vreme. Ni mira, ni odmora.
- Mora da si mnogo proputovao za sedam godina.
- Bio sam slep! Slep! Nisam video sopstveni život!
Rasipan i zloupotrebljen. Jad... Jadan sam ja!
- Ali uvek si bio dobar poslovni čovek.
- Posao!
Čovečanstvo... je bilo moj posao.
Opšta dobrobit je bila moj posao.
Milosrđe, milost, trpeljivost i dobročinstvo su bili sav moj posao...
Poslušaj me! Moje vreme se bliži kraju.
- Hoću, ali nemoj biti strog prema meni, Džejkobe. Molim te.
- Ovde sam da bih te upozorio
da još uvek postoji prilika i nada da izbegneš moju sudbinu.
Prilika da me izbaviš, Ebenizere.
- Uvek si mi bio dobar prijatelj, Džejkobe. Hvala ti.
- Posetiće te tri duha.
- To je prilika i nada?
Radije ne bih. - Očekuj prvog
sutra, kada zvona odzvone jedan.
- Zar ne bih mogao da ih primim sve odjednom i da završim sa time, Džejkobe?
- Očekuj drugog sledeće noći u isto doba.
A trećeg sledeće noći,
kada poslednje ponoćno zvono
prestane da odjekuje.
Potrudi se da me više ne vidiš.
- Žao mi je!
Voleo bih da mogu da ti pomognem.
- Da li si ti duh, čiji mi je dolazak predskazan?
- Jesam.
- Da li je moguće da staviš svoju kapu?
- Da li bi tako brzo, svojim ovozemaljskim rukama ugasio
svetlost koju dajem?
- Ne, ne! Ne, ne! Žao mi je!
Ništa nisam mislio time. Nisam hteo da te uvredim.
Samo sam mislio...
Ko si i šta si ti?
- Ja sam duh Božićne Prošlosti.
- Daleke prošlosti?
- Tvoje prošlosti.
Ustani.
I pođi sa mnom.
- Ali ja sam smrtnik i podložan sam padu.
- Podnesi samo dodir moje ruke tamo...
...i biće ti i više nego dobro.
- Sveta nebesa.
Odrastao sam u ovom mestu.
Bio sam dečak.
- Tvoja usna podrhtava.
A šta je to...
...na tvom obrazu? - Ništa.
Nešto mi je upalo u oko.
- Da li se sećaš puta?
- Da li se sećam?
Prešao bih ga i sa povezom na očima.
- Điha! Điha!
- Ovo su samo senke stvari koje su se dogodile.
Nisu svesni našeg prisustva.
- Poznajem ih.
Poznajem svakog od njih.
Bili su moji školski drugovi.
- Krenimo dalje.
- Ovo...
Ovo je bila moja škola.
- Ova škola nije u potpunosti napuštena.
Usamljeno dete...
...zanemareno od strane drugova...
...se još uvek nalazi ovde.
- Znam.
Jadni dečak.
Jadni, jadni dečak.
- Hajde da vidimo još jedan Božić.
- Ebenizere!
Ebenizere!
Dragi, dragi brate! Došla sam da te vodim kući!
- Kući, mala Fen? - Da, kući!
Otac je mnogo ljubazniji, nego što je bio.
Jedne noći je sa mnom tako nežno razgovarao.
Nisam se plašila da ga pitam da li možeš da dođeš kući.
On je rekao da možeš!
Poslao me je kočijom po tebe!
A mi ćemo biti zajedno, čitav Božić!
I bićemo najsrećniji na svetu!
- Prava si žena, mala Fen.
- Imala je veliko srce. - Umrla je kao žena.
I imala je, koliko znam...
...decu.
- Da, jedno dete.
- Istina.
- Tvoj sestrić. - Da.
- Da li poznaješ ovo mesto?
- Da li poznajem? Ovde sam bio šegrt!
Zaboga, to je stari Fezivig.
Blagosloveno mu srce! Fezivig je ponovo živ!
- Ebenizere, hajde!
Hajde! Dik! Hajde! Šest sati je.
Uskoro će biti ovde.
Dik Vilkins. Prosti me, da. Eno ga, Dik Vilkins.
Bio je veoma vezan za mene, bio je Dik.
Momci moji! Nema više posla večeras. Badnje je Veče!
Dik, Ebenizere, hajde da rasčistimo.
Treba nam mnogo mesta. Mnogo, mnogo mesta.
Maestro!
Mogu li da vam predstavim...?!
Odlično! Odlično!
A sada, dobri violinisto, ako biste mogli.
Vreme je za Ser Rodžera de Kaverlija!
Mogu li da dobijem ovaj ples?
- Ebenizere, red je na tebe.
- Drugi idol me je zamenio. - Drugi idol? Kakav idol?
- Zlatni idol.
- Ništa na ovom svetu me ne plaši više od
života osuđenog na siromaštvo.
Mogu li da znam, zašto osuđuješ, i to sa tolikom ozbiljnošću,
poštenu potragu za materijalnim stvarima?
- Isuviše se plašiš sveta, Ebenizere.
- Promenio si se. - Promenio?
Možda sam postao mudriji, ali se prema tebi nisam promenio.
- Naš ugovor je star.
Napravljen je kada smo oboje bili siromašni i zadovoljni time.
Kada je napravljen...
...ti si bio drugi čovek. - Bio sam dečak!
- Oslobađam te, Ebenizere.
- Da li sam ikada tražio slobodu?
- Rečima, ne. - Kako onda?
- Promenjenim duhom.
U drugoj sferi života.
U svemu gde je moja ljubav u tvom prisustvu bila bezvredna.
Reci mi, Enebizere. Da nije bilo ovog ugovora među nama
da li bi me sada potražio?
Ne.
- Misliš da ne bih?
- Volela bih da mogu da mislim drugačije.
Da si danas slobodan, da li bi odabrao devojku bez nasledstva?
Devojku, koju je smrt roditelja ostavila bez prebijene pare?
Ti, koji sve vrednuješ sticanjem?
Oslobađam te, Ebenizere.
Nadam se da ćeš biti srećan u životu, koji si odabrao.
- Duše, vodi me sa ovog mesta.
- Rekao sam ti, ovo su bile senke stvari koje su se dogodile.
Takve su - kakve su. Ne krivi mene.
- Vodi me! Ne mogu to da podnesem.
Ostavi me! Vodi me nazad!
Ne proganjaj me više!
Bestraga!
- Uđi, Skrudž!
Uđi! Uđi i upoznaj me bolje, čoveče!
Ja sam duh Božićne Sadašnjosti.
Pogledaj me!
Nikada ranije nisi video slične meni?
- Nikada.
- Nikada nisi išao napred sa mojom starijom braćom?
- Mislim da nisam.
Imaš mnogo braće?
- Više od 1800.
1842, tačnije.
- Vidim da imaš korice, ali ne i mač.
- Zaista.
Mir na Zemlji. Dobra volja ljudima.
- Duše, vodi me gde želiš.
- Dodirni moju odoru.
- Šta se dešava? Šta radiš?
- Veoma čudno. - Zaista.
Mali broj smrtnika ima priliku da vidi nebesku perspektivu čovečijeg sveta.
- Da.
Prelepo je.
Duše, ovi jadni ljudi nemaju sredstava da sebi spreme hranu.
A ti opet želiš da zatvoriš jedina mesta
na kojima mogu da ugreju svoje oskudne obroke svakog sedmog dana.
- Saslušaj me, Skrudž.
Na ovoj tvojoj Zemlji postoje neki ljudi
koji tvrde da poznaju mene i moju braću,
i sprovode svoja dela bolesne volje i sebičluka u naše ime.
Ti, takozvani "ljudi od tkanine"
su nepoznati i meni i mojim rođacima, kao da nikada nisu ni živeli.
Okrivljuj njih za njihova dela, ne nas.
- U redu. Hoću.
- Osećaš li to?
- Pečena guska!
- Hajde!
- Pretpostavljam da je ova sumorna i siromašna kuća od nekog značaja.
- To je sve što tvoj verni zapisničar može da priušti za bednih 15 Šilinga nedeljno.
- Majko! - Oče!
- Majko, upravo smo prošli pored pekare.
I namirisali smo našu izvrsno pečenu gusku.
- Zatvorite vrata, molim vas. Šta li se desilo sa vašim dragim ocem?
I vašim bratom. I Martom. Prošlog Božića nije ovoliko kasnila.
- Majko, evo je, majko. Evo je Marta.
- Marta! Čekaj samo dok budeš videla našu gusku. Prelepa je.
- Petre, požuri kod pekara i pokupi gusku.
Povedi decu sa sobom. I molite se, nemojte da se zaigrate.
Blagoslovena bila! Draga, koliko samo kasniš!
- Morali smo da završimo deo posla sinoć i da rasčistimo ovoga jutra.
- Nema veze. Samo da si ovde. Sedi pored vatre i ugrej se.
- Ne. Ne, ne, ne. Dolazi otac.
Sakrij se, Marta. Moraš da se sakriješ. Sakrij se, Marta.
- Hladno je napolju. - Zdravo, oče. Zdravo, Timi.
- Ali, gde je naša Marta?
- Neće doći.
- Neće doći? Neće doći za Božić?
- Evo me, oče!
- Prešli smo te, oče.
- Nisam mogla da podnesem da te vidim razočaranog. Makar samo zbog šale.
- Divno je videti te, moja Marta.
- Hajde Timi. Čujem puding kako peva u posudi.
Da pogledamo?
- Kako se mali Tim ponašao? - Bio je dobar kao zlato. I bolji.
Nekako postane ćudljiv, kada je dugo sam,
i smišlja najčudnije stvari, koje je iko ikada čuo.
Rekao mi je, na povratku kući, da se nada da su ga ljudi iz crkve zapamtili
zato što je bogalj...
...i da će im možda biti zadovoljstvo da se na Božić sete
ko je šepavim prosjacima pomogao da hodaju i slepim ljudima da ponovo vide.
Verujem da postaje srčaniji i jači svakoga dana, draga moja.
- Puding deluje izvrsno!
Čitava perionica miriše kao poslastičarnica.
Duše, reci mi, hoće li Mali Tim...?
- Vidim prazno mesto, u uglu pored dimnjaka
i štaku, bez vlasnika.
Dobro očuvanu.
- Božićna guska!
- Napravite mesta. Hajde da skinemo prekrivač.
- Divno! Dobro urađeno, Petre.
- Mislim da nikada nisam video veću gusku pripremljenu.
- Prelepa ptica, to je sigurno.
Ali moliću se da jednog Božića, možda,
deca probaju i ćuretinu.
Možda jednoga dana, draga moja. Možda jednoga dana.
Zdravica.
Za gospodina Skrudža.
Utemeljitelja naše gozbe.
- Utemeljitelja naše gozbe, zaista. Volela bih da je on ovde.
Rekla bih mu svoje mišljenje da se njime gosti,
i nadala bih se da je veoma gladan.
- Draga moja, deca... Božić je.
- Božić, sigurna sam. Kako neko može piti za zdravlje
tako groznog, škrtog, surovog i bezosećajnog čoveka, kao što je gospodin Skrudž?
Ti znaš da je takav, Roberte. Niko to ne zna bolje od tebe.
- Draga moja, Božić.
- Piću za njegovo zdravlje zbog tebe i zbog ovog dana, ne zbog njega.
Srećan Božić i Srećna Nova Godina.
Biće veoma veseo i srećan. Ne sumnjam u to.
- Srećan Božić svima nama, dragi moji. Bog nas blagoslovio.
- Bog nas blagoslovio.
- Bog nas blagoslovio, sve nas.
- Srećan Božić i Srećna Nova Godina. - Bog nas blagoslovio.
- Dobri duše, reci da će Mali Tim biti pošteđen.
- Ako se ove senke ne promene u budućnosti..
...dete će umreti. - Umreti?! Ne, duše. Ne.
- Šta sada? Ako treba da umre, bilo bi bolje da tako i bude.
Da bi se smanjio višak populacije.
- Misliš na životinju? - Da.
- Živu životinju? - Da.
- Veoma neprijatnu životinju? - Da.
- Divlju životinju? - Da.
- Čekaj, čekaj! Da li je to životinja koja grokće i reži?
- Da!
- I živi u Londonu? - Da.
- Konj? - Ne.
- Krava? - Ne.
- Pas? - Svinja?
- Ne. - Magarac?
- Da i ne.
- Znam ko je to, Frede! Znam! To je tvoj ujak Skrudž!
- Da!
- Božić koještarija? Kako je to mogao da kaže?
- Zbog načina na koji živim. On u to veruje.
- Nemam strepljenja za njega, Frede.
- Ja imam. Žao mi ga je.
Ko pati od njegovih bolesnih hirova? Jedino on.
Odlučio je da mu se ne dopadamo, neće doći da večera sa nama
i koje su posledice? Izgubio je večeru.
- Zaista, izgubio je veoma dobru večeru. - Čuj, čuj. Veličanstvenu večeru.
- Odličnu.
- Svakako nam je pružio dosta radosti, to je sigurno,
i mislim da bi bilo nezahvalno da ne nazdravimo za njegovo zdravlje.
Ne bi hteo da to čuje od mene, ali će je svakako dobiti.
Srećan Božić starcu, gde god da je. Ujak Skrudž.
- Za ujaka Skrudža!
- Zar su životi duhova tako kratki?
- Moj život na ovoj planeti je veoma kratak.
Završava se večeras.
- Večeras? - Večeras u ponoć.
Poslušaj me. Vreme se bliži kraju.
- Oprosti mi...
...ali vidim da nešto čudno proviruje ispod tvoje odore.
- Da li je to stopalo ili kandža?
- Mogla bi da bude kandža, za oskudnu količinu mesa koja se nalazi na njoj.
Pogledaj ovamo. - Beži odavde!
- Čoveče, pogledaj ovamo. - Ti šašavi matori čudaku.
- Pogledaj! Pogledaj!
Ovde dole!
- Odlazi! - Da li su tvoji?
- Oni su čovekovi.
Dečak je Neznanje.
Devojčica je Želja.
Čuvaj ih se oboje.
- Zar nemaju sklonište? Sredstva?
- Zar ne postoje zatvori?
- Zar ne postoje popravni domovi?
- Da li sam u prisustvu Duha Božića koji će tek doći?
Pokazaćeš mi senke
stvari koje se nisu dogodile, ali koje će se dogoditi?
Je li tako, duše?
Duše Budućnosti, više te se plašim od bilo koje sablasti, koju sam video.
Ali znam da je tvoja svrha da mi učiniš dobro.
Spreman sam da ti pravim društvo.
Vodi.
Noć brzo prolazi. Vreme je za mene dragoceno.
Vodi, duše.
- Kada je umro? - Sinoć, mislim.
Ili u neko doba na Božić. - Mislio sam da nikad neće umreti.
Šta je uradio sa svojim novcem?
- Meni ga nije ostavio. Toliko znam.
- Verovatno će biti jeftina sahrana.
Za mog života, ne bih mogao da se setim ikoga, ko bi želeo da joj prisustvuje.
- Ne bi smetalo da odem... ukoliko služe ručak.
- Tako je, da.
- Kakav užasan druškan.
- U redu. - Doviđenja, gospodo.
- Saberi se, Ebenizere. Imaš drhtavicu.
Ovde me nećeš dohvatiti.
Božićni puding, bez sumnje.
Ja sam... Ja sam u Lajm Ulici.
Ma daj.
- Srećan Božić, Džo.
I Srećna Nova Godina, za svaki slučaj. - Uđi.
Sedi u moj salon i hajde da vidimo.
- Evo.
- Kako nazivate ovo, gospođo Dilber?
- Gospođa Dilber?
- Zavese za krevet.
- Hoćeš da kažeš da si ih skinula, dok je on ležao tamo?
- Upravo tako.
I zašto da ne?
- Čovek se rodi da bi stekao bogatstvo, i ja ću svakako tako uraditi.
- Pa sigurno neću oklevati da nešto uzmem, kada to vidim...
Nemoj da zamastiš tu ćebad.
- Njegova ćebad? - A čija misliš da su?
Njemu sada neće biti hladno bez njih, usuđujem se da tako kažem.
- Nadam se da nije umro od nečeg zaraznog.
- Nemoj da se plašiš toga.
- Nisam toliko željna njegovog društva, da bih o tome pričala.
Možeš da pregledaš tu košulju, dok te oči ne zabole,
i nećeš naći nijednu rupu.
To je bila najbolja, koju je imao. - Gospođo Dilber!
- Bila bi proćerdana, da nije bilo mene.
- Otpušteni ste! Otpušteni! - Kako to misliš "proćerdana"?
- Neko je bio dovoljno glup, da mu je obuče da bi u njoj bio sahranjen.
Ali ja sam je skinula sa njega.
Ovo je kraj tome, vidiš.
Oterao je sve od sebe, dok je bio živ.
Samo da bismo mi profitirali, sada kada je mrtav.
Da je samo imao nekoga, ko bi ga pazio dok se borio sa smrću,
umesto što je ležao tamo, sasvim sam, dok je bio na izdisaju...
...pa, sada ne bismo imali ove stvari koje ćemo prodati, zar ne?
- Duše! Shvatam! Shvatam!
Slučaj ovog nesrećnog čoveka, koji umire sam
bi mogao biti moj.
Moj život ide u tom pravcu, trenutno.
Milosna nebesa! Šta je ovo?
Duše, ovo mesto je grozno.
Kada ga napustim, neću napustiti i lekciju. Veruj mi. Hajdemo!
Razumem. I uradio bih to, kada bih mogao, ali ja nemam tu moć.
Duše, ako postoji osoba koja oseća nešto povodom smrti ovog čoveka,
pokaži mi tu osobu. Preklinjem te.
- Jesmo li uništeni? - Nada još uvek postoji.
- Nada? Samo ako on popusti.
- Prevazišao je popuštanje.
Mrtav je.
- Mrtav?
Kome će naši dugovi biti prebačeni?
- Ne znam, ali do tada ćemo imati novac.
Čak i ako ne budemo imali, malo je verovatno da će novi kreditor ikada biti nemilosrdan.
Noćas ćemo mirno spavati, draga moja.
Pokaži mi neku saosećajnost, povezanu sa smrću,
ili će me ova odaja proganjati zauvek!
- Kasno je.
Prošlo je radno vreme tvog oca.
- Hodao je sporo, ovih poslednjih nekoliko večeri.
- On je hodao...
...sa Malim Timom na njegovim ramenima... brzo, zaista.
Ali on je bio lagan...
...za nošenje, i...
...vaš otac ga je veoma voleo.
- Oče. - Išao si danas?
- Da, draga moja.
Voleo bih da si i ti mogla da ideš.
Prijalo bi ti da vidiš, koliko je zeleno to mesto.
Često ćeš ga viđati.
I obećao sam mu da ću tamo odlaziti svake... svake Nedelje.
Moje malo dete!
Moje malo dete.
- Oče, molim te ne budi žalostan. Molim te, oče.
- U redu sam, ljubavi. Pomirio sam se sa time.
Siguran sam da niko od nas nikada neće zaboraviti našeg sirotog Malog Tima.
- Ne, oče. - Nikada.
- Hvala vam.
Hvala vam, dragi moji.
- Bobe.
Sablasti... nešto mi govori da se naš rastanak približava.
Reci mi...
...ko ...je bio onaj čovek, koji je ležao mrtav?
Duše...
...pre nego što se približim tom spomeniku na koji pokazuješ,
odgovori mi na jedno pitanje!
Jesu li ovo senke stvari koje će se dogoditi
ili senke stvari, koje bi se mogle dogoditi?
Čovekovi životni putevi proriču sigurni kraj.
Ali ako se ovi putevi promene, ovi krajevi će se promeniti. Zar nije tako?
Ne! Ne!
Zar sam ja onaj čovek, koji je ležao na krevetu?
Ne. Duše, saslušaj me!
Nisam čovek koji sam bio!
Zašto mi ovo pokazuješ, ako sam izgubio svaku nadu?
Duše!
Duše, uveri me da mogu da promenim ove senke, koje si mi pokazao!
Da ih promenim izmenjenim načinom života!
Ne, duše! Ne! Ne, duše!
Dobri duše... Pomozi mi!
Duše!
Pomozi mi, duše!
Duše, poštovaću Božić u svom srcu i potrudiću se da bude tako čitave godine.
Neću isključiti lekcije prošlosti, niti sadašnjosti, niti budućnosti.
Molim te, duše,
reci mi da mogu da promenim natpis na onom spomeniku!
Još su ovde?
Još uvek su ovde.
Ja sam još uvek ovde.
Ne znam šta da radim.
Lak sam kao pero, veseo kao školarac.
Čuo sam taj smeh ranije.
- Koji je danas dan? - Šta?
- Koji je danas dan, moj dobri druže? - Danas? Pa, Božić je.
- Božić? Nisam ga propustio.
Duhovi su sve završili za jednu noć.
Mogu da rade šta god žele. Naravno da mogu. Naravno da mogu.
Izvini, moj dobri druže. Znaš li gde je živinarnica na uglu?
- Nadam se da znam. - Kakav pametan dečak.
Da li znaš da li su prodali veliku ćurku, koja je visila tamo?
Ne malu ćurku, onu veliku.
- Onu veliku kao ja? - Kakvo divno dete.
Da, druškane. - Još uvek je tamo.
Jeste? Idi i kupi je onda!
- Šaljivdžijo! - Ne, ne, iskren sam.
Idi i kupi je, donesi je ovde i daću ti Šiling.
Vrati se za manje od pet minuta i daću ti pola Krune.
Poslaću je Bobu Krečitu. Neće znati ko ju je poslao.
Duplo je veća od Malog Tima.
Gospođo Dilber.
Srećan Božić!
- Moj Bože!
Poludeo je!
- Draga moja gospođo Dilber,
vi ste najdivnije stvorenje koje sam ikada video.
Igrajte sa mnom, gospođo Dilber. Igrajte sa mnom!
- Ošamućeni ste, gospodine Skrudž! Pustite me!
Potpuno je poremećen! Upomoć!
- Kakva šarmantna žena.
- Upomoć!
Voleću ga dok sam živ.
Kakvo iskreno lice ima.
- Zdravo. Evo je ptica.
- Zdravo!
Kako ste? Srećan Božić.
Nemoguće je odneti to u Kamden Taun. Morate imati kočiju.
Vozi, moj dobri čoveče!
Živeli!
Bob ti je ujak. Feni ti je ujna.
Evo zadnjice tvoje ujne.
Živnite, ljudi! Dugo ćete biti mrtvi!
Nemojte svu zabavu prepustiti crvima.
Srećan Božić.
Dobro jutro, gospodine. Srećan vam Božić.
- I vama, gospodine. - Srećan praznik!
I Srećan ti Božić.
- "Bog vas blagoslovio, gospodine." - Hvala, gospodine.
Srećan Božić.
- Gospodine.
- Dragi moj gospodine, kako ste? Nadam se da ste uspeli juče.
Srećan vam Božić, gospodine.
- Gospodine Skrudž?
- Da. To je moje ime i bojim se da vam ono nije prijatno.
Ali dozvolite mi da tražim oprost.
I da li biste mogli....
- Gospode dragi!
Moj dragi gdine. Skrudž, jeste li ozbiljni? - Veoma ozbiljan.
- I mnoga zaostala plaćanja su uračunata u to, uveravam vas.
- Moj dragi gospodine, ne znam šta da kažem na takvu...
- Ne govorite ništa. Dugujem vam mnogo.
Mnogo vam hvala. I blagosloveni bili.
Da li je vaš gospodar kod kuće? - Jeste, gospodine.
- Ja sam... njegov ujak.
- Da li je to životinja koja grokće i reži?
- Da.
- I živi u Londonu. - Da.
- Konj? - Ne.
- Krava? - Ne.
- Pas?
- Svinja? - Ne.
- Magarac?
- I da i ne.
- Znam šta je, Frede! Znam! - Šta?
- To je tvoj...
- Ujak Skrudž?
Blažena mi duša.
- Ja sam... došao na večeru...
...ako me primate.
- Naravno, ujače! Dobrodošao! Dobrodošao!
Srećan Božić! Narode, ovo je moj ujak, Ebenizer.
- Budite dobri i dodajte ovo.
- Izvolite. Uživajte.
Sledeće godine moramo ovu večeru održati kod moje kuće.
Insistiram.
Neću štedeti. Na kraju krajeva, ne možeš to poneti sa sobom, zar ne?
- Ne, ne možeš.
- Kasni punih 16 minuta.
Kako to misliš, da dolaziš ovde u ovo doba dana?
- Mnogo mi je žao, gospodine. Malo kasnim.
- Kasniš, zaista.
Dođi ovamo.
- To je samo jednom godišnje, gospodine.
- Neću da se ponavljam. Juče je bilo dovoljno veselo.
Sada ću vam reći nešto, gospodine Krečit.
Neću više da trpim ovakvo ponašanje.
I samim tim...
...Daću vam povišicu!
Srećan ti Božić, Bobe!
Srećniji Božić, Bobe, moj dobri druže,
nego što sam pružio poslednjih godina.
Daću vam povišicu i učiniću sve što mogu, kako bih pomogao vašoj porodici.
Razgovaraćemo o vašim poslovima
ovog popodneva uz činiju Božićnog punča.
Ali najpre, hajde da zapalimo vatru.
Želim da odeš...
...i kupiš ugalj
pre nego što staviš tačku na "i", Bobe Krečitu.
Požuri, Bobe.
Moramo da nazdravljamo!
Bobe!
- Da. Da, gospodine. Odmah, gospodine.
I Skrudž je bio bolji od svoje reči.
Uradio je sve što je rekao da hoće. I više od toga.
Našem Malom Timu, koji je ozdravio, Skrudž je bio kao drugi otac.
Postao je dobar prijatelj, dobar gospodar,
i dobar čovek, kakvog dobri stari grad nikada nije video.
Za njega se uvek govorilo, da je znao kako da Božić učini dobrim.
I tako, kao što je Mali Tim rekao...
- Bog nas sve blagoslovio.
Prevod by MindSabotage
Preuzeto sa www.titlovi.com