Bună ziua.
Numele meu este Deems Taylor
şi am plăcuta îndatorire de a vă ura bun venit
în numele lui Walt Disney, Leopold Stokowski
şi al celorlalţi artişti şi muzicieni ale căror talente combinate
au contribuit la crearea acestei noi forme de divertisment, Fantezia.
Ceea ce veţi vedea
sunt desenele, imaginile şi poveştile
pe care muzica le-a inspirat în mintea şi imaginaţia
unui grup de artişti.
Cu alte cuvinte, acestea nu vor fi interpretările unor muzicieni profesionişti.
Ceea ce cred că este un lucru bun.
În programul Fantezia sunt trei feluri de muzică.
Mai întâi este genul care spune o poveste clară.
Apoi este genul care, deşi fără o naraţiune clară,
pictează o serie de imagini mai mult sau mai puţin definite.
Şi este al treilea gen,
muzică ce există doar de dragul ei.
Piesa care deschide programul nostru Fantezia,
Tocata şi Fuga, este o muzică din al treilea gen,
ceea ce noi numim "muzică absolută".
Nici măcar titlul nu înseamnă ceva mai mult decât o descriere a formei muzicii.
Ceea ce veţi vedea pe ecran este un film cu variate imagini abstracte
care v-ar putea trece prin minte
dacă v-aţi afla într-o sală de concert ascultând această muzică.
La început sunteţi întrucâtva conştienţi de orchestră.
Astfel că filmul nostru începe cu o serie de imagini
ale dirijorului şi muzicanţilor.
Apoi muzica începe să sugereze alte lucruri imaginaţiei dvs.
Acestea ar putea fi doar pete de culoare.
Sau ar putea lua forma unor nori sau peisaje frumoase
ori umbre vagi sau obiecte geometrice plutind în spaţiu.
Aşadar acum prezentăm
Tocata şi Fuga în Re minor de Johann Sebastian Bach,
interpretată în imagini de Walt Disney şi asociaţii săi,
şi muzical de Orchestra din Philadelphia
şi dirijorul acesteia, Leopold Stokowski.
Este ciudat cât de mult poate greşi un artist în privinţa propriei opere.
Compoziţia lui Ceaikovski pe care acesta o detesta
era Suita Spărgătorul de Nuci,
care este poate cea mai populară piesă pe care a scris-o.
Este o serie de dansuri luate dintr-un balet
numit Spărgătorul de Nuci
pe care l-a compus pentru Opera din Sankt Petersburg.
Nu a avut succes şi astăzi nu mai este prezentat nicăieri,
dar sunt sigur că veţi recunoaşte muzica Suitei când o veţi auzi.
Apropo, nu veţi vedea pe ecran niciun spărgător de nuci.
Din el nu a mai rămas decât titlul.
Acum vom asculta o piesă muzicală ce spune o poveste foarte bine definită.
De fapt, în acest caz povestea a apărut mai întâi
şi compozitorul a scris muzica pentru a se potrivi cu ea.
E o poveste foarte veche, datând de acum 2000 de ani.
O legendă despre un vrăjitor care avea un ucenic.
Acesta era un tânăr isteţ, dornic să înveţe profesia.
De fapt era chiar puţin prea isteţ,
deoarece a început să practice unele trucuri magice ale maestrului său
înainte de a învăţa cum să le controleze.
Spre exemplu, într-o zi când maestrul său i-a spus
să care apă pentru a umple un cazan, a avut ideea strălucitoare
să aducă la viaţă o mătură cu coadă pentru a căra apa în locul lui.
Ei bine, totul a mers foarte bine, la început.
Din păcate, totuşi, fiindcă uitase formula magică
ce oprea mătura să mai care apă,
s-a trezit că începuse ceva ce nu putea termina.
Domnule Stokowski. Domnule Stokowski.
Felicitările mele, domnule.
Felicitări şi pentru tine, Mickey.
Ah, mulţumesc.
Ei bine, la revedere.
La revedere.
Când Igor Stravinsky a scris baletul Ritualul Primăverii...
Repet,
când Igor Stravinsky a scris baletul Ritualul Primăverii,
ţelul său era, în cuvintele sale, "să exprime viaţa primitivă".
Iar Walt Disney şi colegii săi artişti i-au luat cuvintele la modul propriu.
În loc să prezinte baletul în forma originală,
ca o serie simplă de dansuri tribale, l-au vizualizat ca o alegorie măreaţă,
povestea apariţiei vieţii pe Pământ.
Şi acea poveste, după cum veţi vedea,
nu este produsul imaginaţiei nimănui.
Este o reproducere precisă a ceea ce ştiinţa crede că s-a întâmplat
în primele câteva miliarde de ani din existenţa acestei planete.
Ştiinţa, şi nu arta, a scris scenariul pentru acest film.
Potrivit ştiinţei, primele forme de viaţă aici
erau organisme mono-celulare,
micuţe picături albe sau verzi, făcute din nimic special,
care trăiau în apă.
Apoi, odată cu trecerea timpului, oceanele s-au umplut
cu tot felul de creaturi marine.
În final, după circa un miliard de ani,
unii peşti, mai ambiţioşi decât ceilalţi,
s-au târât pe uscat şi au devenit primii amfibieni.
Apoi, acum câteva sute de milioane de ani,
natura a luat-o pe alt drum şi a creat dinozaurii.
Cuvântul "dinozaur" provine din două cuvinte greceşti
ce înseamnă "şopârlă îngrozitoare".
Ceea ce desigur erau.
Au existat în toate formele şi mărimile.
De la orori târâtoare micuţe de mărimea unui pui de găină
până la coşmaruri de sute de tone.
Nu erau prea deştepţi.
Chiar şi cei mai mari aveau creierul cât al unui porumbel.
Trăiau în aer, în apă şi pe pământ.
De regulă erau vegetarieni,
destul de prietenoşi şi te puteai înţelege cu ei.
Totuşi, printre ei erau bătăuşi şi gangsteri.
Cel mai rău, o brută pe nume Tyrannosaurus rex,
era probabil cel mai crud ucigaş care a trăit vreodată pe Pământ.
Dinozaurii au stăpânit lumea pentru aproximativ 200 milioane de ani.
Apoi.. . Ei bine, nu ştim exact ce s-a întâmplat.
Unii oameni de ştiinţă cred că puternice secete şi cutremure
au preschimbat întreaga lume într-un castron gigantic plin cu praf.
În orice caz, dinozaurii au fost şterşi de pe faţa Pământului.
Aici se termină povestea noastră.
Ea începe într-un moment în timp infinit mai devreme,
când pe Pământ nu exista niciun fel de viaţă,
ci numai nori de aburi,
mări clocotitoare şi vulcani ce explodau.
Şi acum imaginaţi-vă că sunteţi în spaţiu
cu miliarde şi miliarde de ani în urmă,
uitându-vă la această planetă singuratică şi chinuită
învârtindu-se într-o mare a nimicului.
Şi acum vom avea o pauză de 15 minute.
FANTEZIA
Înainte să trecem la partea a doua a programului,
aş vrea să vă prezint pe cineva,
o persoană foarte importantă pentru Fantezia.
Este foarte timidă şi foarte retrasă.
S-a întâmplat să o cunosc într-o zi la Studiourile Disney.
Dar când am cunoscut-o, mi-am dat seama că era
nu numai o membră indispensabilă a organizaţiei,
ci şi o personalitate a ecranului ale cărei posibilităţi
nu fuseseră văzute de nimeni.
Şi îmi pare bine că am ocazia să vă prezint
coloana sonoră.
Bun. Haide.
E în regulă. Să nu fii timidă.
Ce coloană sonoră.
Uitându-mă la ea am descoperit că fiecare sunet frumos
creează o imagine la fel de frumoasă.
Acum priviţi. Rog frumos coloana sonoră să producă un sunet.
Haide, nu fi nervoasă. Dă-i drumul. Orice sunet.
Ei bine, nu la asta mă gândeam.
Să presupunem că auzim şi vedem harpa.
Acum un instrument cu coarde, să zicem, vioara.
Acum, un instrument suflător din lemn, un flaut.
Foarte frumos.
Acum să auzim una dintre alămuri, o trompetă.
Bine. Ce ziceţi de un instrument cu sunet mai plin, un fagot?
Haide. Continuă! Mergi mai jos.
Şi acum, pentru a termina, vedem câteva instrumente de percuţie,
începând cu timpanul.
Mulţumesc, bătrâne.
Simfonia pe care Beethoven a numit-o Pastorala,
a şasea, e una dintre puţinele piese muzicale scrise de el
care spune o poveste bine definită.
Era un mare iubitor al naturii, şi în această simfonie
pictează o imagine muzicală a unei zile petrecute la ţară.
Desigur, peisajul descris de Beethoven
era provincia pe care o cunoştea mai bine.
Dar muzica sa acoperă un câmp mult mai larg,
astfel încât Walt Disney a dat Simfoniei Pastorale un decor mitologic,
şi acel decor este Muntele Olimp, sălaşul zeilor.
Şi aici, mai întâi întâlnim un grup de creaturi fabuloase
ale câmpiilor şi pădurilor,
inorogi, fauni, Pegas, calul zburător
şi întreaga sa familie, centaurii,
acele stranii creaturi jumătate oameni şi jumătate cai
şi prietenele acestora, centauriţele.
Mai târziu îl vedem pe vechiul nostru prieten Bacchus, zeul vinului,
prezidând o petrecere bahică.
Petrecerea e întreruptă de o furtună.
Şi acum îl vedem pe Vulcan creând fulgere
şi dându-le regelui tuturor zeilor, Zeus,
care joacă cu ele darts.
Pe când furtuna se linişteşte, o vedem pe Iris, zeiţa curcubeului
şi pe Apollo mânându-şi carul soarelui pe bolta cerească.
Apoi Morfeu, zeul somnului,
acoperă totul cu mantaua nopţii
pe când Diana, folosind luna nouă ca pe un arc,
trage o săgeată de foc ce umple cerul de stele.
Vom prezenta unul din cele mai faimoase şi populare balete scrise vreodată,
Dansul orelor din opera lui Ponchielli Gioconda.
Este o alegorie a orelor zilei.
La început vedem un grup de dansatori
în costume ce sugerează delicata lumină a dimineţii.
Apoi apare un al doilea grup,
costumat pentru a reprezenta puternica lumină a amiezii.
Când aceştia se retrag, apare un al treilea grup
în costume ce sugerează tonurile delicate ale înserării.
Apoi ultimul grup, în costume negre, sugerează orele sumbre ale nopţii.
Deodată orchestra izbucneşte într-un final strălucitor
în care orele întunericului sunt învinse de orele luminii.
Toate acestea se întâmplă în marele hol, cu o grădină în spate,
în palatul Ducelui Alvise, un nobil veneţian.
Ultimul număr din programul nostru Fantezia
este o combinaţie a două piese muzicale atât de diferite
în construcţie şi atmosferă, încât se îmbină perfect.
Prima este O noapte Pe Muntele Pleşuv
scrisă de unul dintre cei mai mari compozitori ruşi, Modest Mussorgsky.
A doua este faimoasa Ave Maria a lui Franz Schubert.
Din punct de vedere muzical şi dramatic avem aici un film
despre lupta între profan şi sacru.
Potrivit tradiţiei, Muntele Pleşuv
este locul unde se adună Satana şi discipolii săi.
Aici, la Walpurgisnacht, care este echivalentul zilei de Halloween,
creaturile malefice se adună pentru a se închina stăpânului lor.
Sub vraja acestuia ele dansează furios
până ce venirea zorilor şi a sunetelor clopotelor de biserică
fac armata infernală să se furişeze înapoi în sălaşele lor întunecoase.
Apoi auzim Ave Maria, cu mesajul său de speranţă pentru viaţă
şi triumf asupra forţelor disperării şi morţii.
SubRip by XRAiN