www.titlovi.com
Kako ste?
Zovem se Dims Tejlor,
i imam ovu prijatnu dužnost da vam poželim dobrodošlicu
u ime Volta Diznija, Leopolda Stokovskog,
i drugih umetnika i muzičara čiji su kombinovani talenti
krenuli u stvaranje ovog novog oblika zabave, FANTAZIJE.
Ono što ćete videti
su dizajni, priče i slike
koje je muzika inspirisala u umovima i i mašti
ove grupe umetnika.
Drugim rečima, ovo neće biti interpretacija uvežbanih muzičara.
Što ja mislim da je to dobro.
Postoje tri vrste muzike u ovom programu Fantazije.
Prva vrsta nam govori određenoj priči.
Onda dolazi vrsta koja nema određenu radnju,
"crta" seriju, više ili manje, određenih slika.
Onda nam dolazi treća vrsta,
muzika koja postoji zbog nje same.
Numera koja otvara naš program Fantazije je,
Tokata i Fuga, što je muzika treće vrste,
što mi zovemo apsolutna muzika.
Čak i naslov nema značenje, osim što opisuje oblik muzike.
Ono što ćete videti na ekranu su slike različitih abstraktnih oblika
koje mogu da prođu kroz vaš um
ako sedite u koncertnoj sali i slušate ovu muziku.
U početku ste svesni manje ili više orkestra.
Naše se slike otvaraju sa serijama impresija dirigenta i orkestra.
Onda će mašta početi da predstavlja druge stvari u vašoj mašti.
To može biti, samo velika količina boja.
Ili mogu biti oblici oblaka ili veliki pejzaži
ili nejasne senke ili geometrijski oblici koji lebde po svemiru.
Tako, sada vam predstavljamo
Tokatu i Fugu u D molu od Johana Sebastijana Baha,
objašnjenoj u slikama Volta Diznija i njegovog društva,
a muziku će izvoditi Filadelfijski Orkestar i dirigent, Leopold Stokovski.
Znate, smešno je kako umetnici mogu pogrešiti u vezi svog dela.
Jedna kompozicija Čajkovskog koju nije voleo bila je Krcko Oraščić,
a ona je najpopularnija od svih koje je ikada napisao.
To je serija igara uzetih iz cele verzije baleta
i zove se Krsko Oraščić,
koju je komponovao za Opersku kuću u Senkt Petersburgu.
Nije donela uspeh tada, i niko je ne izvodi danas,
ali sam siguran da ćete prepoznati muziku kada je čujete.
Prigodno tome, nećete videti nista od "Krcka Oraščića" na ekranu.
Od njega nije ostalo ništa osim naslova.
Sada ćemo čuti delić muzike koja nam govori o veoma određenoj priči.
U stvari, u ovom slučaju, priča je na prvom mestu
a kompozitor je napisao muziku koja je prati.
To je veoma stara priča, koja se priča već 2.000 godina.
To je legenda o čarobnjaku koji je imao šegrta.
Bio je veoma bistar mladić, veoma željan da izuči zanat.
U stvari, bio je malo pametniji
jer je počeo da koristi neke od najboljih trikova svog "gazde"
pre nego što je naučio kako da ih kontroliše.
Na primer, jednog dana, kada mu je čarobnjak rekao
da napuni kazan vodom, dobio je sjajnu ideju
da oživi metlu i da ona nosi vodu za njega.
U početku je to funkcionisalo kako treba.
Nažalost, pošto je zaboravio magičnu formulu
kojom bi zaustavio metlu da više ne nosi vodu,
shvatio je da je započeo nešto što ne može da završi.
Gospodine Stokovski, Gospodine Stokovski.
Moje čestitke, gospodine.
Čestitam i tebi, Miki.
Baš vam hvala.
Doviđenja, vidimo se.
Zbogom.
Kada je Igor Stravinski napisao balet, Prolećni Obred...
Ponavljam,
kada je Igor Stravinski napisao balet, Prolećni Obred,
svrha mu je bila, kako je sam rekao, da "opiše primitivni život".
I tako su Volt Dizni i njegova družina umetnika uzela njega i ono što je rekao.
Umesto da predstave balet u originalnom obliku,
kao jednostavnu seriju plemenskih igara, oni su to videli kao veličanstvenu
priču o nastanku života na Zemlji.
A ta priča, kao što ćete videti, nije proizvod ničije mašte.
To je hladna i tačna reprodukcija onoga što nauka misli da se dogodilo
tokom prvih nekoliko milijardi godina u postojanju ove planete.
Nauka a ne umetnost, napisala je scenario za ovu "sliku".
Prema nauci, prvi živi stvorovi
bili su jednoćelijski organizmi,
male bele ili zelene grudvice ničega naročito
koje su živele u vodi.
I onda, kako su godine prolazile, u okeanima su počele da se roje sve vrste morskih bića.
Konačno, posle milijardu godina,
određena riba, koja je bila ambicioznija od drugih,
izašla je na kopno i postala prvi vodozemac.
I onda, posle nekoliko stotina miliona godina,
priroda je krenula drugim tokom i napravila je dinosauruse.
Ime "dinosaur" dolazi od dve grčke reči
koje znače "Užasni gušter".
I sigurno su bili takvi.
Dolazili su u svim oblicima i veličinama,
od malih, gmižućih užasa ne većih od kokoške
pa sve do noćnih mora od sto tona.
Nisu bili pametni.
Čak i najveći od njih je imao mozak kao pile.
Živeli su u vazduhu i vodi kao i na kopnu.
Po pravilu su bili vegetarijanci,
dosta prijatni i mogli ste da se družite sa njima.
Međutim, i među njima je bilo gangstera i siledžija.
Najgori od svih, bio je Tiranosaurus Reks,
verovatno najveći ubica koji je hodao Zemljom.
Dinosaurusi su bili gospodari "stvaranja" oko 200 miliona godina.
A onda... Pa, ne znamo tačno šta se dogodilo.
Neki naučnici misle da su velike suše i zemljotresi
preokrenuli celi svet u veliku dušegupku.
U svakom slučaju, dinosaurusi su izumrli.
Tu se završava naša priča.
Gde počinje, to vreme je beskrajno daleko,
kada nije bilo života na Zemlji.
Ničega nema do oblaka pare, mora koja ključaju i vulkana koji eksplodiraju.
Sada zamislite sebe u svemiru
pre miliona i miliona godina,
i gledate na ovu malu izmučenu planetu,
koja se okreće u praznom moru ništavila.
Sada imamo 15 minuta pauze.
Pre nego što počnemo drugi deo programa, želim da vam predstavim nekog,
nekog ko je veoma bitan za Fantaziju.
Veoma je stidljiv i povučen.
Naleteo sam na njega jednog dana u Diznijevom studiju.
Ali kada sam ro uradio, shvatio sam da to nije samo nezamenljiv član organizacije,
već osoba čije mogućnosti ovde niko nikada ne primećuje.
Zato sam tako srećan što imam ovu priliku da vam predstavim muziku iz filma.
U redu je, hajde.
U redu je, ne plaši se.
Tako treba.
Gledajući nju, otkrio sam da svaki divni zvuk takođe stvara jednako divnu sliku.
Pogledajte. Hoće li "muzika" da napravi zvuk?
Hajde, ne budi nervozna. Hajde, bilo koji zvuk.
Nisam baš mislio na to.
Pretpostavimo da čujemo i vidimo harfu.
Sada jednu od žižanih instrumenata, recimo violinu.
A sada... jednu od drvenih duvačkih instrumenata, flautu.
Veoma lepo.
Sada, duvački limeni instrument, trubu.
U redu. Šta mislite o fagotu?
Hajde, nastavi. Uđi u dublji zvuk.
Za kraj, da vidimo neki udarački instrument, počevši sa bubnjem.
Hvala, stari.
Simfonija koju je Betoven nazvao Pastorala,
šesta, je jedna od delova muzike koju je uopšte napisao i koja priča određenu priču.
Voleo je puno prirodu, i u ovoj simfoniji, on "crta" muzičku sliku jednog dana u prirodi.
Naravno, priroda koju je Betoven opisao bila je priroda koja mu je bila poznata.
Njegova muzika pokriva šire polje od toga,
pa je Volt Dizni dao Pastoralnoj simfoniji mitološko odredište.
I to odredište je planina Olimp, gde žive bogovi.
Ovde prvo srećemo grupu divnih bića sa polja i iz šume,
Jednoroge, Faune, Pegaza, letećeg konja, i njegovu celu porodicu,
Kentaure, ta čudna bića koja su pola čovek a pola konj.
I njihove devojke, Kentaurete.
Kasnije srećemo našeg starog prijatelja Bahusa, boga vina,
koji predsedava na ovim bahanalijama.
Oluja prekida zabavu.
Sada vidimo Vulkana koji pravi munje
i predaje ih kralju svih bogova, Zevsu, koji igra pikado sa njima.
Kako oluja prestaje, vidimo Iris, boginju Duge.
Apolon, vozi svoje kočije po nebu.
Onda Morfeus, bog Sna, pokriva sve sa svojim ogrtačem Noći,
a Dijana, koristeći mladi mesec kao luk,
baca plamene strele koje se kače na nebo kao zvezde.
Sada ćemo izvesti jedan od najpopularnijih i najpoznatijih baleta koji je ikada napisan,
Igra Sata iz Ponćelijeve opere La Đokoonda.
To je parada satova u danu.
Prvo vidimo grupu plesača u kostimima koji prikazuju delikatno svetlo pri svitanju.
Onda dolazi druga grupa
koja predstavlja jako podnevno svetlo.
Kako se ono povlači, dolazi treća grupa
u kostimima koji predstavljaju delikatne tonove povečerja.
Onda poslednja grupa, sva u crnom, dočarava mračne sate noći.
Iznenada, orkestar ulazi u sjajno finale
u kojem sati tame prevladani od strane sati svetlosti.
Sve ovo se odvija u u predvorju sa vrtom koji se nalazi pozadi,
palate vojvode Alvise, venecijanskog plemića.
Poslednja numera u našem programu Fantazije
je kombinacija dva dela muzike koja su potpuno različita u konstrukciji i tonalitetu,
da se savršeno dopunjuju.
Prvo delo je Noć na Goloj Planini, delo jednog od najvećih ruskih kompozitora,
Modesta Musorgskog.
Drugo delo, je svetki poznato delo Franca Šuberta, Ave Marija.
Muzički i dramatično, ovde imamo sliku borbe između dobra i zla.
Gola Planina, prema tradiciji, je mesto sastanka Satane i njegovih sledbenika.
Ovde u Valpurgijskoj Noći, koja je jednaka našoj Noći Veštica,
stvorenja zla se skupljaju da obožavaju svog gospodara.
Pod njegovim uticajem, oni igraju brzo
sve dok ih dolazeća zora i zvuk crkvenih zvona
ne pošalju natrag u njihova mračna prebivališta.
Onda čujemo, Ave Maria, sa njenom porukom trijumfa nade i života
nad snagama očaja i smrti.
PREVOD I OBRADA rozanik - gega
Preuzeto sa www.titlovi.com