Много отдавна, в древен Китай пауните управлявали град Гонмън.
Те донесли много радост и благоденствие за града,
защото изобретили фойерверките.
Но техният син, лорд Шен, търсел тъмните сили във фойерверките.
Това, което носело цветове и радост, можело да донесе мрак и разрушение.
Разтревожените родители на Шен се допитали до гадателка.
Тя предсказала, че ако Шен продължи по този мрачен път,
ще бъде победен от воин в бяло и черно.
Младият лорд решил да промени съдбата си.
Но това, което направил, само я затвърдило.
Шен се върнал при родителите си изпълнен с гордост,
но в очите им видял само ужас.
Той бил изгонен от града завинаги,
но Шен се заклел да си отмъсти, и когато някой ден се завърне
цял Китай да се поклони в краката му.
Почти сме готови, лорд Шен, но металът свърши.
Претърсете най-далечните села. Открийте още метал!
Китай ще бъде мой.
КУНГ ФУ ПАНДА 2 (2011)
И после, Драконовият воин се присъединил към Яростната петорка.
И те станали най-страхотните майстори в Кунг Фу!
Стига приказки! На бой!
Слушай, чува се как тренира Драконовия воин!
33, 34, 35... - Спрете! Опасно е!
Съсредоточи се! - 36, 37...
Вижте какви ги върши с лицето си!
38 наведнъж!
Да! Нов рекорд! Ти си чудовище! - Продължавай! Направи 40!
Няма да стане с 40! - 40, 'ото'о! 'е 'апна 40!
Направи го. - Не'а п'об'ем!
Е'ин 'о'ент!
Дааа! Да! - Ти успя!
Браво, По!
Обучението ти дава резултат.
Учителят Ши Фу... Тръгвам, до послеее!
Дааа! - Ще ми ги запазите, нали?
Вътрешен мир.
Вътрешен мир... - Учителю Ши Фу?
Учителю Ши Фу, какво ни чака? Пирати?
Вандали от планината на вулкана? Които и да са, ще ги поваля.
Защото съм в настроение и искам да свърша нещо, нали ме разбираш?
Какво правиш? - Един от последните уроци
на учителя Угуей.
Страхотно! Как... го направи? - С вътрешен мир.
Вътрешен мир? Това е яко! Вътрешен мир на какво?
Това е следващия етап от обучението ти.
Всеки майстор трябва да намери своя път към вътрешния мир.
Някои избират да медитират 50 години в пещера, в тази поза.
Без нито едно късче храна или вода...
А други? - Други го търсят с болка и страдание,
както бях аз, защото денят, в който бе избран за Драконов воин,
беше най-лошия ден в живота ми. И досега, нищо не го е надминало.
Той бе най-лошият, болезнен, уморазрушителен, ужасен момент,...
Добре, де. - ...който съм изживявал.
Но когато осъзнах, че проблемът не е в теб, а в мен,
намерих вътрешен мир и успях да впрегна енергията на Вселената.
Това ли било? Трябва ми просто вътрешен мир?
Вътрешностите ми са свръх-спокойни, така че остава само да задвижа нещата.
Вътрешен мир, ще те поваля! Покажи ми как работиш с краката?
Видях някакви добри хватки... - По! Бандити!
Нападат селото на музикантите. - Опасност.
Кажи на музикантите да засвирят нещо енергично, защото се почва...
Не се бой, шефе, ще овладея вътрешния мир, като се върна.
Този път без отбивка за закуски. - "Отбивка за закуски".
Ама ти сериозно ли?
Вземете всичкия метал, който видите!
Взимай метала!
Помощ, помощ, помощ, помощ, помооощ!
Това е всичко! Да изчезваме!
Идва справедливостта!
Драконовият воин! - Една панда? Невъзможно!
Юмрукът ми е гладен за справедливост! Това беше... юмрукът ми.
Почвайте ги! - Хайде!
Опитай това!
По, пази се! - Благодаря, Богомолке!
Тигрице, двойният удар!
Яростни юмруци!
Тигрице! Маймунке!
Пепелянке! Богомолке!
Зайче! Какво?
Опа, извинявай.
Жераве, давай! - Заемам се!
Всички ли са добре? - Дааа! Беше страхотно!
Ще се погрижа.
По!
На ти сега, дундьо?
Помощ...
Добре ли си? - Какво стана?
Мисля, че видях... мисля... Трябва да тръгвам.
Благодаря! Благодаря, че дойдохте в "При Драконовия воин с юфка и тофу".
Още чай? Лимонен сос? - Не.
Ако желаете нещо, просто ме повикайте.
Благодаря! - Ние сме Яростните!
Метлата на Драконовия воин, с която е мел този под...
Не пипайте! Ще изцапате метлата!
Веднъж той ме цапна с нея... - Страхотно!
Да! Имам белег за доказателство. Къде е Драконовият воин?
Той не работи вече тук. Зает е със защитата на долината.
Драконовият воин... - По!
Да, ето... Така, добре. - Драконовият воин По!
Защо не каза, че ще минеш? - Здрасти, тате!
Щях да ти приготвя смрадливо тофу.
Тате, може ли да поговорим? - Разбира се, сине.
В чест на моя син, безплатни десерти от тофу за всички!
Към платена поръчка!
Толкова е хубаво да те видя, По. Да не си отслабнал?
Мога почти да те прегърна с крилете си.
Ами, може би малко. - О, бедничкият. Сигурно си изтощен.
Чакай да ти сипя супа. - Няма нужда, тате, не съм гладен.
Не си гладен? Добре ли си, По? - Да, да, добре съм, просто...
По-рано днес се бих с едни бандити, не бяха... много опасни, тоест само...
Да? - Но ми се случи нещо странно...
получих едно видение. Мисля, че видях мама и мен, като бебе...
Какво? Мама? Бебе? - Тате,...
Какви ги говориш? - Не знам как да го кажа...
Откъде съм дошъл?
Ами, виж, сине, гъсочетата идват от яйчица.
Но не ме питай откъде идва яйцето! - Тате! Друго имах предвид!
Знам, че не е...
Мисля, че е време да ти кажа нещо, което отдавна трябваше да ти кажа.
Добре... - Да речем,... че си нещо като
...осиновен. - Знаех си!
Знаел си? Кой ти каза? - Никой, виж, стига, тате!
Но щом си знаел, защо мълча досега? - А ти защо не ми каза?
Как се озовах тук, тате? Откъде съм дошъл?
Всъщност... излезе от тук.
Беше поредния ден в ресторанта. Време да приготвя юфката.
Отидох отзад, където току-що бяха доставени зеленчуците ми.
Имаше зеле, цвекло, репички... само че, не бяха останали репички,
а само едно много гладно бебе-панда.
Нямаше никаква бележка. Разбира се, може да си я изял.
Почаках, да не би някой да те потърси, но никой не дойде.
Пуснах те вътре.
Нахраних те. Изкъпах те.
И пак те нахраних.
И отново...
Опитах да ти обуя панталонки.
И тогава взех решение, което промени живота ми завинаги:
да приготвя моята супа от горещи репички
и да те отгледам като собствен син.
Сяо По - моята малка панда.
И оттогава, моята супа и живот станаха много по-сладки.
Малки ми По, това е края на разказа.
Погледни ме само... не, не ме гледай!
Само това ли? Не може да бъде! Трябва да има още нещо, тате!
Ами, по едно време изяде всичките ми мебели от бамбук,
а те бяха вносни.
Една питка с месо, моля, с драконо-воински размер.
По, макар твоят разказ да не започна прекрасно, виж какво ти донесе.
Имаш мен, владееш Кунг Фу и имаш юфката!
Знам, но съм пълен с въпроси. Например, как се побрах в този кош?
Защо не обичам панталони?
И кой съм аз?
Следи противника си.
Добре.
Изнеси напред.
Шен?
Добър ден, господа! След като приключихме с удоволствията,
моля, напуснете дома ми. - "Твоят" дом ли?
Да, не видяхте ли пауна на главната порта?
А, ето те, гадателко.
Изглежда гадателските ти умения не са толкова добри.
Ще видим, Шен. - Ти ще го видиш, козице.
Та докъде бяхме? - Какво искаш, Шен?
Това, което по право е мое. Град Гонмън!
Гонмън е под управлението на Съвета на учителите
и ние ще го защитаваме, дори и от теб.
Много се радвам, че мислите така. Иначе напразно бих мъкнал това.
Какво има в сандъка, Шен?
Искаш ли да видиш? Това е подарък. За раздялата ви.
И ще ви раздели на части,... една част тук, друга - там...
и една част чак ей там, оцапала стените.
Арогантен глупак!
Фукльо! - Това е предупреждение.
Не можеш да се мериш с нашето Кунг Фу. - Съгласен съм. Но това може.
Познаваш ли господаря на Гонмън? - Гръмотевичният носорог?
Да. - Син на легендарния Летящ носорог?
Да. - И убиец на Десетте хиляди змии
от Долината на скръбта? - Той е мъртъв.
Това е невъзможно. - Никой стил не пробива рог-защитата.
Не е било стил. Лорд Шен е създал оръжие,
което бълва огън и плюе метал.
Ако не бъде спрян, това може да е края за Кунг Фу.
Но аз скоро го овладях? - И сега ще трябва да го спасиш.
Вървете, унищожете оръжието и въздайте справедливост на лорд Шен!
Добре, тръгваме! Тръгваме! Чакай малко! А как ще го направя?
Как Кунг Фу ще победи нещо, което побеждава Кунг Фу?
Помни, Драконови воине, че всичко е възможно, когато имаш вътрешен мир.
Вътрешен мир... вътрешен мир... вътрешен мир...
Включвам на мир... - По!
По, приготвих ти раницата. Вътре има храна за седмици.
Бисквити, питки, зеленчуци и дори дървените ти войничета. Ето.
Не ги знам тези войничета. Не съм ги виждал в живота си.
Тате, одраскал си ми тигрицата. - Сложих и някои рисунки
на паметните ни мигове, в случай, че се почувстваш самотен.
Ето тук двамата правим юфка. А тук двамата ядем юфка.
А тук те нося на конче.
Сладка е, но май по-добре да я махна.
Те ме чакат. - Ама разбира се, имаш работа.
Далеч от дома, в чужд град, сред чужди хора и чужда юфка,
изправен срещу ужасна опасност, след която може да не се върнеш...!
Не отивай, По! - Трябва да отида.
Нали съм Драконов воин и трябва да спася Кунг Фу.
А ако откажа, какво съм тогава? - Ти си моят син.
Нали? - По, време е.
Довиждане.
Не се тревожете, г-н Пин, ще се върне преди да кажете юфка.
Юфка...
Хайде, банда, да вървим! Дааа!
Дааа... Да! Да. Дааа...
Мама...
Мамо? Тате? Вие ли сте? Мамо! Тате!
Сине, ти се върна. - Миличко, какво търсиш тук?
Но аз мислех... - Подменихме те с чудесна репичка.
Репичка? - Тя и тиха, учтива и честно казано
владее по-добро Кунг Фу. - Не. Не, не, не.
Чакай!
Не.
Репичка, репичка, репичка, репичка...
Вътрешен мир...
Мир... Ми... Вътрешен мир...
Вътрешен мир, вътрешен мир, вътрешен мир, вътрешен мир,...
Аз, ъ... тренирам. - Мачтата не е достоен противник.
Готова съм. - Добре. Ама, че си сериозна...
Май предпочитам с мачтата. - Извинявам се.
Удрях железните дървета, когато се обучавах край двореца.
И сега не чувствам нищо. - Това... е свръх-яко.
Отново.
А това... удряне по железни дървета...
колко време се прави? - 20 години.
20, 20 години? А има ли,... сещаш се, по-бърз начин... да се научиш...
разбираш ме, да не чувстваш нищо? - Не. И освен това,...
не мисля, че твърдият стил е за теб.
По, защо излезна посред нощ?
Наскоро разбрах, че баща ми... не е моят баща.
Твоят баща - гъсокът? Сигурно много си се изненадал.
Да. - И това те тревожи?
Шегуваш ли се? Нали сме воини! Нерви от стомана. Души от платина.
Като теб! Със закалена и безчувствена твърдост.
Аз бях... - За какво си говорите?
За нищо,... за нищо... - По има проблеми с баща си.
Радвам се, че нямам проблеми с моя. Май защото мама е изяла главата му
преди да се родя. Не знам. - Богомолке, не говорим за теб!
По си излива тревогите. - Не си ги изливам.
По. - А си ги... вливам.
По! - Какво?
Пристигнахме. Град Гонмън.
Тронът на баща ми. Оставяше ме да играя тук край него
и обещаваше, че някой ден тронът ще е мой.
Малко по-наляво! - Много е тежко, господарю!
30 г. чаках този миг. Всичко трябва да е точно както си го представях.
А си го представях малко по-наляво.
Съвършено. С това оръжие край... още малко.
С това оръжие край мен, цял Китай ще ми се поклони.
Ще се разгърнем след 3 дни, при пълнолунието и високия прилив.
Сега, козице, защо не предречеш... - ...съдбата ти?
Бъдещето. Щях да кажа "бъдещето".
Погледни в купата си и кажи каква слава ме очаква.
Ако продължиш по този път,...
ще стигнеш... до основата на стъпалата.
Виждам... виждам...
Виждам болка... и гняв,... - Как смееш!
Най-фината коприна в провинцията! - ...последван от отричане...
И твоето не е гадателство! Няма ли да кажеш какво става...
...сега? Най-важният момент е сега.
Но ако наистина държиш да видиш бъдещето,...
Какво виждаш?
Един паун...
е победен от воин в черно и бяло.
Нищо не се е променило.
Това е невъзможно и ти го знаеш. - Не е невъзможно и той го знае.
Кой? - Лорд Шен! Видях една падна!
Панда?
Владееше Кунг Фу. Биеше се като демон.
Огромен и космат, пухкав и мек, че как приятен за гушкане.
Вече няма воини-панди.
Дори с лошото си зрение е видял истината. Но защо ти не я виждаш?
Открийте и ми доведете тази панда! - Да, господарю!
Ако една панда е жива, това не значи, че си права.
Прав си. Това, че съм права, ме прави права.
Тогава ще го убия и няма да бъдеш права.
Няма ли да престанеш?!
Сградата в другия край на града трябва да е двореца на Шен.
Отлично! Ще влезем в кулата и ще обявим:
"Драконовият воин и Яростната петорка дойдоха да те накажат."
Какви ги вършиш? Там гъмжи от вълци.
Хей, това не е ли онзи, който те удари с чука?
Този тип не ми харесва. - Трябва да стигнем до кулата,
без да ни забележат вълците. - Ясно. Ставаме невидими.
Дръпни се от пътя!
Ах, тази юфка...
Не мога да се сдържа да... Така, както и да е. Накъде вървях?
Къде е По? - Как изгубихме такъв великан?
Така.
Къде сте? Къде сте? - По?
Извинявай. - Това ли е "невидимо"?
Невидимото не ми е силна страна. - Носиш ли още злато? Хайде!
Този ориз е суров! - Ти взе металното гърне за лорд Шен.
Или ще готвиш ориза ми, или аз ще те сготвя!
Извинявам се. - По, направи нещо.
Как да й сготвя ориз без да ме хванат? Чакай. Хрумна ми нещо.
Едно... - Здрасти!
Здрасти.
Дошли сме да освободим града и да заловим Шен.
Трябва ви помощ. - Благодаря, смела овчице,
но е опасно и няма да ти позволя. - Не говорех за себе си.
По-добре да говорим другаде. - Така е.
Имах предвид учителите Вол и Крокодил.
Те са в затвора на Гонмън на улица Черния дракон.
Какво, живи ли са? Сигурно в затвора събират информация и готвят план
да приложат страхотиите си, за да победят оръжието.
Добре, тръгваме! Благодаря, овчице!
Спрете костюмираните! - Хванете ги!
Оп, извинявай! - На ти... това!
Движи се! - По-бързо!
Спри!
Дръпнете се! - Обградете ги!
Сега! Пипнахме ви!
Къде отидоха? - Разпръсни се. Претърси навсякъде.
А там? - "Там" влиза ли в "навсякъде"?
Ами... предполагам. - Тогава претърси "там".
Сигурно са близо. Усещам тръпката на Кунг Фу по гръбнака ми.
Съжалявам, По, аз бях.
Вижте! Затворът на Гонмън.
Колко миличко...
Миличко ли?
Отлично, По.
При първа опасност, ще дам сигнал:...
Тоест по жеравски? - Да.
Извинявай, кога съм издавал такъв звук?
Учителю Вол? Учителю...
Учител Свирепият крокодил!
И учител Буреносният вол.
Не мога да повярвам, че спасявам легендарни Кунг Фу воини.
Ще ви освободим от несправедливостта без проблем. Някъде тук е ключът.
Не, едва ли ще го оставят тук...
Браво! Открила си го! Хайде, банда! Дааа!
Идваме за теб, Шен!
Ще тръгваме ли, момчета? По-късно ли ще дойдете?
Нали искате да си върнете града? - Разбира се, че искаме,
но ако се изправим срещу Шен, той ще обърне оръжието към града.
Я се чуйте: защитавате град Гонмън като не защитавате град Гонмън?
Ако всички се бием заедно,... - Тогава оръжието ще убие всички.
Така ли? Тогава ще направим... прикрито нападение!
Ще се промъкнем и тогава... - И тогава ще те спрат!
С неспираемото оръжие. - Няма неспираеми неща, освен мен,
когато те спирам да ми кажеш, че нещо е неспираемо.
Учителю Вол, няма да ви оставя в килията.
Да видим как ще ме изкараш.
Видяхте ли го? Ето това е да си страхотен.
Хайде, де, къде останаха героите? - В този град има само мъртви герои.
Както казах, няма да ме изкараш от килията!
Да! Добре, да тръгваме!
Аз съм на горното легло.
Време е да се откажеш, Панда. Кунг Фу умря.
Ти... Кунг Фу било мъртво? Хубаво!
Остани си в затвора от страх, зад решетки от безнадеждност
и ще получаваш дневно само 3 порции... срам!
И отчаяние за десерт. - Ние ще се борим с Шен
и ще докажем на онези, които жадуват за справедливост и чест,
че Кунг Фу още е живо! - Дааа!
Маймунке?
Ти ще си го получиш! - Ще ти кажа какво ще получиш:...
моят юмрук в твоето свръхпухкаво, самонадеяно лице.
Дръжте го!
Тръгвай по-бързо! - Да, господине!
Спрете го!
По-бързо!
По, давай! Давай!
По-бързо! - Да, господине!
Пепелянке! - Дръж се!
Какво? - Внимавай!
Ето ме, Вълчо! - Пробвай с тези!
Приятели, приятели!
Сега нещо по-малко... - О, не...
По-добре слезте от скелето. - Добре, извинявай!
Огън! Огън!
Изгубихме го.
Пак! Пак!
Жераве, поеми!
Хванах ви!
Бързо, бързо, тласнете ме! - Богомолке, сега!
Толкова ли можеш? Сякаш се бия с огромен пухкав клоун.
Но този клоун ще ти стовари гърма!
Твой ред!
Защо имате... толкова... много... табели?
Ела тук! Обичам да туширам!
Да! Почувствай поражението! И нека да ти кажа нещо:...
Когато пак ще се закачаш с панда, по-добре доведи много...
Май никой не ти е казвал, че ако закачаш вълк,
ще почувстваш ноктите. Удрям те за втори път.
И сега какво ще направиш?
Предаваме се!
Може да оковете тялото ми, но никога няма да оковете... бойния ми дух!
Не забравяйте малкият. - Ще се успокоиш ли?
По, какво правиш? - Вярвай ми, имам пла-аах...
Стига бе! 8-степенни акупунктурни белезници.
С каквито оковаха Тай Лунг и ако се движиш, се стягат повече.
Това са най-добрите белезници.
Привет, Панда! Най-сетне се срещаме! Не, не, не, не...
Срещаме се... най-сетне! Да, така ще бъде.
Привет, Панда! Срещаме се...
Не случайно се страхуваш. - Не се страхувам.
Той ще дойде окован.
Този, който трябва да се страхува... - ...си ти.
Дори не си го и помисляй.
Дано мине по-добре от онова готвене на ориз в стомаха ти,
когато го изяде суров и изпи гореща вода.
Този план се отличава от онзи. - По какво?
По това, че ще проработи.
Продължаваме нататък.
Старият ми враг -...
...стълбите.
Благодаря, че ме пренесе през последните крила. Така.
Повърнах малко на трети етаж. Не е зле да се почисти.
Това ли е злият тъмничар?
Привет, Панда! Срещаме се... - Здрасти, как я караш?
Станал си по-голям, отколкото мислех. - Ти шегу... няма какво да оглеждаш.
Силен. Здрав. - Вижте, не знам кой сте,
но моля да се дръпнете, господине. - Тя е дама.
Съжалявам. Брадата ме подведе. Доста е... объркваща.
Фалшива маскировка. - Прекратете глупостите!
Доведете ми затворниците. - Съжалявам, госпожо.
Подгответе се, отваряйте си очите за... ОРЪЖИЕТО!
Спирален удар!
Успяхме! Току-що го кунгфуирах! Видяхте ли? Бях като...
Наистина ли вярваш, че това е воинът, който ще ме победи?
Не вярвам. Знам, че е той.
Погледни го! Цял живот планирал отмъщение,
а ми идва на колене. - Какво? Цял живот?
Не съм планирал цял живот. Научихме за учителя Носорог преди дни.
Дойдохме да отмъстим за него! - И няма да отмъстиш за нищо друго?
Да! И за откраднатите казани и паници. Държа да ги върнеш.
А за друго? - Може би си причинил и други злини.
Не знам. Какво друго направи? - Значи не знаеш...
Какво да знам? Какво му е смешното? - Самият факт, че наистина не знаеш.
Добре, стига с тези гатанки! Ще изплюете ли камъчето?
Първо, влизаме и оръжието е малко. Изненада - голямо е!
А после помислих тази дама... за мъж, защото имаше...
Единствената причина все още да си жив
е защото намирам глупостта ти за сравнително забавна.
Благодаря, но намирам злобността ти за крайно досадна.
За кого се мислиш, Панда? - Ти за кого ме мислиш, Пауне?
Ама защо се смеем?
Прицели се.
Огън!
Хайде, запали го, де! - Е, запалих го!
Идва буболечката!
Дръжте оръжието!
Тигрице!
Урааа!
Ти... си бил там. - Да. Бях там.
Току-що остави Шен да се измъкне. - Поне унищожихме оръжието.
Огън!
О, не. Имал още много.
Крилото ми! - Помощ, По!
Идвам! - Внимавай!
По!
Помогнете ми! - Не. Пусни го. Ползвай въжетата.
Бягай, бягай, пандичке!
По, хайде. Трябва да се съсредоточиш. - Добре, добре.
Сринете кулата!
В капан сме! - Насам!
Сбогом!
Огън!
Назад!
Единственият изход е нагоре. - Какво?
След мен! Хайде!
Къде отиват? - Към върха! Хайде! Не спирайте!
Ето ни и нас!
Идиот такъв! - Ох, носът ми!
Призовете всички вълци! Искам ги готови за нападение!
Годината на Пауна започва сега. - Точно сега ли?
Защото е средата на годината и ще има само половин година на Пауна.
Но сега, разбира се, е годината на Пауна.
Честита Нова година, господарю!
Подготви вълците. Ще товарим корабите сега. Веднага!
Веднага, веднага, веднага! - По-живо, по-живо, по-живо!
Насам.
Пак ли ти? Какво направи? Навън е пълен хаос.
Какво стана с борбата с Шен? - Да?
Хайде, окажете ми подкрепа. Възнамерявах той да се измъкне,...
защото... това беше хитър номер.
Смятах... да разкрия целия му заговор.
В това няма никакъв смисъл. - Напротив. Има.
По, кажи истината! Притисна Шен. Какво стана?
Какво говориш... не знам... за какво говориш? А, да,...
добре, де, той ме изненада. - Истината.
Хубаво. Те ще те опазят добре. - Съвършено добре.
Какво? - Оставаш тук.
Чакай! Трябва да се вър...
Оставаш тук! - Тръгвам и няма да ме спреш!
Добре, сега не бях готов. - Спрете, недейте.
Готова съм. - Виж там...
Не ставай. - Трябва да се видя с него.
Тогава ми кажи защо? - Той е бил там. Разбираш ли?
Когато за последен път видях родителите си.
Той знае какво е станало, откъде съм дошъл и кой съм аз.
Виж, отивам. Трябва да разбера.
Твърдостта ти няма да ме разбере. - Тигрице, недей!
Твърдостта ми те разбира.
Но не искам да гледам как убиват приятеля ми.
Отиваме заедно. - Може би не искаш да гледаш
как убиват и мен? - Престани с това.
И... отново е същата.
Не се тревожи хлапе. Тук ще бъдеш по-добре.
Ти сгреши, гадателко. Тази нощ отплаваме за победа.
Твоята вълшебна панда очевидно е глупак.
Сигурен ли си, че пандата е глупакът? Ти разруши дома на предците си, Шен.
Това е нищожно жертвоприношение, щом цял Китай ще бъде наградата ми.
И тогава ще бъдеш ли удовлетворен? След покоряване на целия свят,
ще се почувстваш ли най-сетне по-добре?
Това е началото. После ще превърна подземието в тъмница.
Чашата, която пълниш, няма дъно. Време е да спреш тази лудост.
За какъв дявол да спирам? - За да почиват родителите ти в мир.
Моите родители... ме мразеха. Разбираш ли?
Те ме ограбиха, но аз ще оправя нещата.
Обичаха те. Толкова много, че наложителното ти изгнание ги уби.
Мъртвите принадлежат на миналото, а аз трябва да гледам в бъдещето.
Освободете гадателката. Вече не ми е полезна.
Сбогом, Шен! Желая ти щастие!
Щастието трябва да се вземе.
И аз ще взема своето.
Побързайте!
Ако всички оръдия напуснат сградата, Китай е обречен.
Ще съборим сградата. - Слушайте, как ви се струва това?
Ще стане. - Добре. Да тръгваме.
Не усещам лицето си.
Проклета година на Пауна.
Здрасти. - Здрасти.
Няма нищо, спокойно. - Хей,... къде отивате?
Ставайте на крака и престанете да се хилите като глупаци!
Движение, кучета, по-живо, по-живо! Товари всичко!
Привет, Панда!
Кажи какво стана онази нощ? - Коя нощ?
Онази нощ. - Ааа, онази нощ.
Да. Нали говорим за същата нощ? - Да. Бях там, да.
Гледах как родителите ти те изоставят, ужасна работа и мисля,
че се случи нещо такова:...
Подарък за Новата година! - Дано ти хареса, защото не се връща.
По? Какво търси тук? - Върни подаръка! Върни го!
Значи си готов да умреш, но да разбереш истината?
И още как, макар че... предпочитам да живея.
Остави ги на нас! Тръгвай!
Мен ли търсиш?
Май избързах с репликата.
По!
По, махни се от него! - Ще го хвана! Ела ми!
Повече няма да бягаш, Шен. - Така си мислиш.
А сега,... отговаряй. - Ти наистина искаш да знаеш.
Мислиш, че така ще се излекуваш
и ще запълниш някои... празноти в душата си.
Ето отговорът. Родителите ти не те обичаха.
Но сега... ми позволи да те излекувам.
Не!
Да, бе, няма да ме накараш да го изпия...
Ако исках да умреш, щях да те оставя в реката.
А защо ме спаси? - За да изпълниш съдбата си.
Какви ги говориш? Къде се намирам?
Какво е това място? - Учудвам се, че помниш много малко,
но пък беше много малък, когато се случи.
А може би си спомняш. - Какво? Това е просто кошмар.
Кошмар или спомен?
По, хвърчилата!
Това беше едно благоденстващо село.
Младият Шен беше прекият наследник на трона в Гонмън,
но искаше повече. Аз предсказах, че някой ще се изпречи на пътя му.
Една панда. Но не можах да предвидя това, което последва.
Избийте всички!
Вземи сина ни и бягай! Върви!
Не се съпротивлявай. Остави се на спомена.
Твоят разказ може би не започва прекрасно,
но не началото определя кой си ти, а продължението на разказа -
кой ще избереш да бъдеш.
И така,... кой си ти, Панда?
Аз съм По. И се нуждая от шапка.
Защо са тези тъжни физиономии? Сега е време само за радост.
Ще бъдете част от нещо красиво.
Щом влезем в пристанището, пред събралото се население,
ти и твоето скъпото Кунг Фу ще умрете.
После Китай ще се поклони пред мен. Спускайте платната!
Честно да ви кажа, не очаквах да умра така.
Мислех, че ще срещна момиче, ще се задомим
и тя ще ми изяде главата. Ама че тъжно.
Не бива да губим надежда. По би поискал да сме силни и твърди.
Нали? Тигрице?
Лорд Шен, ами моста? - Нищо няма да ми попречи.
Огън!
Ти си страхливец!
По?
- По?
Колко пъти трябва да убивам една и съща смрадлива панда?
Шен, една панда дели теб от съдбата ти...
Каквооо? - Подготви се за...
Какво? - А сега,... освободи Петорката!
Унищожителният диск!
Добре,... прицелете се.
Готови!
Оттук или оттам? Оттам или оттук? Да.
Не могат да ме следват. - Хванете го, де!
Да, ето, продължаваме. - Хайде, де!
Не, не стреляй! Не стреляй! - Не стреляй! Не стреляй!
Ти не стреляй! Ако не стреляш и аз няма да стрелям! Не!
Не стреляй! Кръстосан огън! - Атака!
Хванете свободата! - Маймунке!
Впечатляващо, Драконов воине, какъв е плана?
Етап 1: освободи Петорката. - Кой е втори етап?
Ами не очаквах да стигна дотук. - По!
Спираме Шен, преди да влезе в пристанището.
Готино!
Пепелянке, Куклата на смъртта! - Тигрице!
Учителю Вол! И Крокодил! - Отмъщението е сервирано!
Как се решихте...? - Твоят приятел е много убедителен.
Учителю Ши Фу!
Бързо! Използвайте корабите им, за да препречите пътя.
Жераве! - Крилата на справедливостта!
Какво?
Обичам ви, банда!
Защо не стреляме? - Превзеха оръдията, господарю!
Приближават ни.
Огън, огън, огън по тях! - Но, господарю, там са нашите!
Казах огън по тях! Огън!
Не.
По!
Тигрице.
Както кажеш. Да приключваме с това.
Огън!
Вътрешен мир... вътрешен мир... вътрешен мир...
Отново!
Дааа! - Убийте го! Някой да го убие!
Урааа! - Какво? Не!
Поддържай огъня! Поддържай огъня!
И фиу!
Как го...? Как го постигна?
Ами вдигаш лакти, разхлабваш рамене...
Не това. Как постигна мир? Аз ти отнех родителите.
И всичко. Белязах те до живот.
Ами там е работата, Шен. Белезите зарастват.
Не, не зарастват. Раните зарастват.
Добре, ами белезите? Сигурно избледняват?
Не ме интересува как е при белезите. - А трябва, Шен.
Трябва да се освободиш от миналото, защото то няма значение.
Значение има само това, което избереш да бъдеш сега.
Прав си. Тогава избирам... това!
Това беше доста твърд стил.
По, ела ми тука! - Повече не го прави, моля те!
Изглежда си намерил вътрешен мир още толкова млад.
Защото имах добър учител.
Как така не е тук? Днес е рождения ден на сина ми!
Той искаше да види Драконовия воин. - Защо не го заменим с торта от тофу?
Знаеш ли, по-добре да опитаме друг път. Кога ще се върне?
Не знам! Виж, не знам! Може би никога!
И аз се тревожа. Но това ми е работата.
Аз съм баща му или поне бях баща му.
Защо трябваше да спасява Китай? Знам защо, но защо?
Той е само една пандичка.
Е,... как мина? Спаси ли Китай? - Да.
Знаех си, че ще успееш. Затова направих нови табели.
"Синът ми спаси Китай. А ти - парите! Купи питка, вземи втора безплатно."
Това е добра сделка. - Искаш ли да я пробваш?
Може би по-късно.
Трябва да ти кажа нещо.
Докато ме нямаше, открих родното си село...
и разбрах как съм попаднал в коша за репички.
Така ли? - Вече знам кой съм.
Наистина?
Аз съм твоят син.
Обичам те, тате. - И аз те обичам, сине.
Големи деликатесни репички? Сигурно си гладен. Чакай да ти сготвя.
Какво говориш? Аз ще готвя. - Не, аз ще готвя.
Тате!? - Това е дребен жест, ти спаси Китай.
Не, дребен жест от моя страна. Ти ме отгледа.
По!? По! - Тате! Добре.
Да готвим и двамата. Заедно. - Заедно...
Не, аз ще готвя.
Синът ми е жив.
Превод от английско аудио и испански субтитри: Nikter