MATRICA REVOLUCIJA
Nič. Ni sledi o Niobi ali Duhu.
Samo modre tabletke.
Gremo za njima?
Nima smisla. Voham težave.
Se vrnemo? -Ne. Ladjo potrebujemo.
Tega sem se bal.
Preiščimo vsako luknjo.
Čim dlje naokrog, čim hitreje.
Mrgoli lignjev. -Čim prej ju najdimo.
Mogoče si lačna.
Hvala.
Kaj novega?
Ne.
Kako je z njim? -V redu bo.
Vsaj dokler se ne zbudi.
Kako to misliš? -Kapitan ima nekaj vprašanj.
Upam, da ima dobre odgovore.
Vidiš? Mislim, da se je sam porezal.
Zakaj? -Virtualni delirij?
Kot sem rekla, bolje, da ima dober odgovor.
Še enkrat bi rad preiskal Matrico.
Koga iščeš? -Nea.
Kako je lahko v Matrici? Ni priključen.
Prosim.
To me skrbi.
Kaj?
To ni možganska slika človeka v komi.
Neprestano videvam take slike.
Kje? -Pri ljudeh, ki so priključeni.
Nič. Ni notri.
Izračunali smo. -Kako dolgo?
Glede na točko vstopa in hitrost bodo v Sionu čez 20 ur.
Kristus.
V redu, odločno naprej. AK, holograf.
Mauser, bodite ves čas na položajih.
Varčujmo z energijo.
Hej. Nekdo kliče.
Operater.
Seraf.
Kličem v imenu Oraklja. Takoj pridi.
Dobro jutro.
Kdo si? -Jaz sem Sati. Ti si Neo.
Oči pravi, da ne bi smel biti tu. Najbrž si se izgubil.
Si se?
Kje sem? -To je železniška postaja.
Ni Matrica? -Tja pelje vlak.
Tja gremo, ampak ti ne moreš z nami.
Zakaj ne? -Ne bo te pustil.
Kdo? -Odpravnik. Ne maram ga.
Ampak moramo ga ubogati,
sicer nas bo pustil tu za vedno.
Morfej, Trojica, hvala, ker sta prišla.
Spoznala sem, da se nič
ne izteče tako, kakor hočeš.
Kdo si? -Orakelj.
Želim si, da bi lahko kaj olepšala, pa ne morem.
Žal mi je, da je tako.
Da nisem taka, kot se me spomnita.
Ni bilo predvideno. -Kaj se je zgodilo?
Neka odločitev me je stala več, kot sem hotela.
Katera odločitev?
Da vam pomagam, da vodim Nea.
Preizkus vsake odločitve je, ko se moraš spet odločiti,
čeprav veš, kakšna je cena.
Kaže, da sem se odločila dobro.
Spet počnem to.
Veš, kaj je z Neom? -Ja.
Ujet je med tem svetom in svetom strojev.
Povezavo nadzira program Odpravnik.
Uporablja jo za tihotapljenje programov v Matrico in nazaj.
Če izve, kje je Neo, preden ga najdeta,
se bo naprej težko odločati.
Zakaj? -Zaradi tistega, za katerega dela Odpravnik.
Merovinga.
Nagrado ponuja za vajini glavi. Previdna bodita.
Seraf zna priti do Odpravnika. Z vama bo šel.
Že leta me varuje.
Upam, da bo tudi vaju.
Za mano.
Orakelj...
Vem, Morfej.
Vidim, da si poln dvomov in negotovosti.
Kako lahko po vsem pričakuješ, da ti bom verjel?
Saj ne.
Pričakujem samo to, kar sem vedno:
Da se sam odločiš. Če mi verjameš ali ne.
Povem lahko le to, da te tvoj prijatelj potrebuje.
Vse nas potrebuje.
Si iz Matrice? -Ja.
Ne.
Bil sem. -Zakaj si šel ven?
Moral sem. -Tudi jaz sem morala od doma.
Sati. Pridi, ljubica. Pusti ubogega človeka.
Ja, oči.
Še vedno je radovedna.
Poznam te. -Ja, iz Francozove restavracije.
Rama Kandra. Žena Kamala, hči Sati.
V veliko čast nam je.
Programi ste. -Ja.
Jaz sem vodja reciklažnih operacij v elektrarni.
Žena je interaktivna programerka. Zelo je ustvarjalna.
Kaj delaš tu? Ne sodiš sem.
Brez zamere. Žena je zelo neposredna.
Že dobro.
Nimam odgovora.
Ne vem niti, kje sem. -Nikjer.
Med tvojim in našim svetom.
Kdo je Odpravnik? -Za Francoza dela.
Zakaj sem vedel, kaj boš rekel?
Francoz ne pozablja in ne odpušča.
Ga poznaš? -Vem samo, kar moram.
Če hočeš prenesti iz našega sveta v vašega nekaj,
kar ne sodi tja, moraš k Francozu.
Si zato tu?
Rama, prosim. -Nočem biti brezsrčen.
Morda ne bo več videl človeškega obraza.
Oprosti.
Ni ti treba odgovoriti. -Lahko.
Preprosto.
Zelo imam rad hčer.
Zdi se mi najlepša na svetu.
Ampak za nas to ni dovolj.
Vsak program mora služiti namenu.
Sicer se ga izbriše.
Hotel sem rešiti hčer.
Ne razumeš? -Nisem še...
Slišal, da bi program govoril o ljubezni.
Človeško čustvo je. -Ne, beseda.
Pomembna je zveza, na katero se nanaša.
Zaljubljen si.
Kaj vse bi dal, da bi ohranil to zvezo?
Vse.
Morda si tu
iz podobnega razloga kot jaz.
Ta je.
Proč! Proč od mene! -Nočemo težav.
Proč od mene! -Pomagaj nam.
Ne morem! Nihče vam ne more pomagati!
Ne.
Hudiča.
Kdaj je odhod? -Morali bi že iti.
Odpravnik nikoli ne zamuja.
Imam jaz kaj pri tem?
Ne morem reči.
Kdo ve take stvari? Samo Orakelj.
Jo poznaš? -Vsak jo.
Preden sem šel k Francozu, sem se posvetoval.
Ko se poslovimo, bo pazila na Sati.
Poslovite?
Ne boste več skupaj? -Ni mogoče.
S Francozom sva se dogovorila samo za hčer.
Z ženo se morava vrniti v naš svet. -Zakaj?
Najina karma. -Verjameš v karmo?
Karma je beseda. Kot ljubezen.
Na ta način povemo,
kaj je naša naloga.
S svojo karmo nisem nezadovoljen. Hvaležen sem.
Za čudovito ženo, za lepo hčer.
Darilo sta. Izkazujem jima čast.
Oči, vlak. -Poišči torbo. Hitro.
Ti jo lahko nesem?
Prav.
Pohitite.
Kdo si? -Prijatelj je.
Poznam te.
To so torej hoteli. -Nazaj moram.
Plačam ti.
Tako ali drugače bom prišel na vlak.
O, ne.
Tu boš, dokler Meroving ne reče drugače.
Če ga poznam,
boš tu zelo dolgo.
Ničesar ti nočem narediti. -Ne razumeš.
Jaz sem ustvaril ta kraj.
Tu postavljam pravila jaz. Tu grozim jaz.
Tu sem jaz bog.
Na vlak, če nočete ostati tu.
K Oraklju. Imela bo rešitev.
Ne. Vemo, kaj moramo narediti.
Drek.
Ne me basat.
Brez kril je.
Že vem.
Umrl bi rad.
K njemu moram.
Skozi ta vrata prideš samo preko mojega trupla.
Prav.
Orožja ni dovoljeno nositi v klub.
Spodaj sta garderoberka
in en varnostnik, če imamo srečo.
In če je nimamo?
Jih bo veliko.
Smem... Mojbog.
Hudiča.
To ni res.
Hej!
Izgubljeni otrok se je vrnil.
Si prišel po nagrado, Seraf?
Povejte, koliko nabojev imate?
Ne verjamem, da jih je dovolj.
Samo pogovorili bi se radi.
Ne dvomim. Vse sile ste vložili v to.
Poslušajte.
Odložite orožje, pa boste lahko varno odšli.
Vsi trije? -Ja.
Seveda.
Kdo bi rekel, da se bomo tako kmalu spet srečali?
Usoda je prijazna.
Moj mali judež, ti si ju pripeljal.
Domnevam, da ima vedeževalka novo lupino.
Žalostno, toda pričakovano.
Res upam, da se bo iz tega kaj naučila
in si zapomnila, da ni dejanja brez posledic.
In če mi nekaj vzameš, moraš plačati.
Veš, kaj hočemo?
Kakšno vprašanje. Seveda vem.
Moj posel je, da vem.
Za nekatere je to čudno naključje. Zame ni.
Me pa zanima, kako je pravzaprav prišlo do tega.
Veš? -Ne.
Ne?
Nisem si mislil.
Ampak vedno je bolje vprašati.
Pogoditi se hočemo.
Vedno naravnost k poslu, kaj, Morfej?
Imam nekaj, kar hočete.
Če se hočete pogoditi,
morate imeti nekaj, kar hočem. Drži?
Slučajno res nekaj hočem.
Že odkar sem prišel sem.
Pravijo, da jih ne moreš vzeti,
da ti jih lahko samo dajo.
Kaj?
Orakljeve oči.
Povedal sem, da zakonu narave ne morete uiti.
Spet vas je pripeljal k meni.
Ne vidim naključij, ampak posledice.
Kjer vidijo drugi priložnost,
vidim jaz ceno.
Prinesite Orakljeve oči,
pa vam vrnem rešitelja.
Zdi se mi čisto poštena in pametna kupčija.
Ja? Ne?
Dovolj sranja.
Bi se rad pogodil? Poslušaj.
Daj mi Nea, sicer pri tej priči vsi umremo.
Zanimivo.
Si res pripravljena umreti zanj?
Verjemi. -Resno misli.
Če bo treba, nas bo vse pobila.
Zaljubljena je.
Neverjetno, kako je ljubezen podobna norosti.
Čas je potekel.
Kako si se odločil?
V redu. Če si prišel noter,
boš tudi ven.
Pripravljen?
Skoraj. Tu imajo precej stare povezave.
Si našel Nea? -Ga ne vidiš?
Ne. Neprepoznaven je.
Ne morem iti.
K njej moram.
Zdaj?
Ali nikoli.
V tem je skrivnost.
Gnesti moraš z rokami. -Zakaj?
Tudi keksi potrebujejo ljubezen.
Neo!
Upala sem, da bodo gotovi, preden prideš. Oh, ja.
Ljubica, pokusiti bo treba.
Nesi skledo Serafu, naj pove, če je v redu.
Prav.
Vesela sem, da si zunaj. -Jaz tudi.
Me prepoznaš?
Delno. -Tako to gre.
Nekaj bitov izgubiš, nekaj jih obdržiš.
Ne prepoznam se še v ogledalu, ampak
še vedno imam rada bonbone.
Hvala.
Se spomniš, kakšen si bil, ko si me prvič obiskal?
Ves živčen. Pa se poglej zdaj.
Presenetil si me. Še vedno me presenečaš.
Tudi ti si me nekajkrat.
Upam, da sem pomagala.
Res si mi. Ampak zanima me, zakaj?
Kam to pelje?
Kje se bo končalo? -Ne vem.
Ne veš ali nočeš povedati? -Povedala sem ti:
Nihče ne more videti posledic odločitve, ki je ne razume.
Kakšne odločitve? -Ni pomembno. Moja je.
Jaz imam svoje, ti imaš svoje.
Se odločaš tudi, kaj mi boš zamolčala?
Nikakor.
Zakaj pa si mi Stvaritelja,
Sion in Tiste pred mano? Zakaj nisi povedala resnice?
Ni bil čas za to. -Kdo je to odločil?
Veš, kdo.
Jaz.
Potem je po mojem čas, da izvem še kaj.
Po mojem tudi.
Kako sem se ločil od telesa brez Matrice?
Z mislimi uničil štiri stražarje?
Kaj se dogaja z mano?
Moč Tistega sega onkraj tega sveta.
Od tod pa vse do tam, od koder je prišla.
Do kam? -Do vira.
Ko si opravil s stražarji, nisi bil pripravljen na to.
Moral bi umreti, pa tudi nisi bil pripravljen.
Če se ne vrnem k viru,
bo Sion do polnoči uničen.
Prosim. Midva ne vidiva posledic svojih odločitev,
Stvaritelj ne vidi posledic nobene odločitve.
Zakaj ne? -Ne more jih razumeti.
Zanj so spremenljivke v enačbi.
Eno po eno je treba rešiti in izenačiti strani.
To je njegov namen. Izenačenje.
Kaj je tvoj namen?
Neizenačenost.
Zakaj? Kaj hočeš?
Isto kot ti, Neo.
In pripravljena sem iti tako daleč kot ti.
Konec vojne.
Je bo konec?
Tako ali drugače.
Lahko rešimo Sion?
Žal mi je, tega odgovora nimam.
Če obstaja, ga boš našel samo na enem kraju.
Kje? -Veš, kje.
Če ga ne boš našel,
se bojim, da ne bomo videli jutrišnjega dne.
Kaj to pomeni?
Vsak začetek
ima svoj konec.
Vidim, da se bliža konec.
Vidim, da se širi tema.
Vidim smrt.
Samo ti ga lahko zaustaviš.
Smith.
Kmalu bo imel moč, da uniči ta svet.
Ampak ne bo se ustavil pri tem.
Ne bo se ustavil, dokler ne bo ostalo nič.
Kaj je on?
On je ti.
Tvoje nasprotje, tvoja negacija.
Posledica poskusa izenačenja.
In če ga ne morem zaustaviti? -Tako ali drugače
se bo vojna končala.
Nocoj boš o prihodnosti obeh svetov odločal ti,
ali pa bo on.
Kako se počutiš? Ti je dobro?
Potrebujem čas.
Jasno. -Kapitan Roland.
Kaj je, Maggie? -Bane je pri zavesti.
Dobro. Mogoče bo kaj pojasnil.
Kako diši.
To bom pogrešala.
Orakelj. -Vem.
Vem.
Ljubica.
Vzemi kekse in pojdi s Serafom.
Se lahko vrnem? Rada bi se.
Tudi meni bi bilo všeč. -Se vidiva jutri.
Upam, ljubica. Upam.
Bojim se, Seraf.
Pridi.
Sledi nama.
Dolgo se nisva videla.
Kot duh si bil, ko sem te lovil.
Premagal sem te že.
Res, ampak zdaj so stvari malce drugačne.
Ti si najbrž zadnja izgnanka.
Od Oraklja sem izvedela vse o tebi.
Kaj pa je rekla?
Da si pokvarjen.
Nisem tako pokvarjen, ko me enkrat spoznaš.
Veliki in močni Orakelj, končno sva se srečala.
Najbrž si me pričakovala.
Vsevednega Oraklja nič ne preseneti.
Vse ve.
Ampak zakaj je tu, če je vedela, da prihajam?
Zakaj ni odšla?
Morda si vedela, da bom to naredil.
Potem si spekla kekse in jih postavila tja
namerno.
Torej namerno tudi sediš tu.
Kaj si naredil s Sati?
"Tudi keksi potrebujejo ljubezen."
Pankrt.
Ti že veš, mama.
Naredi, kar si prišel naredit.
Ja, gospa.
Res bi rad pomagal, ampak se ne spomnim ničesar.
Kaj pa ureznine na rokah? Stare so več kot en dan.
Gotovo.
Res je.
Kot da bi se sam porezal.
Ampak zakaj bi si to naredil?
Razen če nisem bil pri sebi.
Ampak če jaz nisem jaz, kdo sem?
Ima virtualni delirij? -Test je bil negativen.
Toda možganska slika je nenavadna.
Na sinapsah so vidni znaki nedavnih poškodb,
po vsem korteksu so sveže rane.
Hočem resnico, naj stane, kar hoče. Naj se spomni.
Našli smo jo!
Logos? -Ja.
Končno dobra novica.
Znaki življenja?
Še nič.
Kaj pa ladja? -Trup je še vedno cel.
Spravi jo dol. -Razumem.
Natančno ocenite stanje ladje, kakor hitro le morete.
Previdno.
Lignji so zahrbtna golazen. Lahko je past.
Kaj je to?
Pospravite to, fantje. Samo iskro potrebuje.
Nioba. -Morfej.
Je vse v redu s tabo? -Ja.
Nismo vedeli, kaj je bilo.
Žal mi je. -Že dobro.
Tudi jaz sem vesela, da te vidim.
Si rešil Nea? -Ja.
Kako veš? -Orakelj.
Si jo videla? -Preden so nas našli stražarji.
Kaj je rekla? -Kar reče vedno.
Kar sem morala slišati.
Prej kot v 12 urah bodo stroji v mestu.
Vse simulacije so pokazale, da po preboju strojev v mesto
ne bo več možnosti za preživetje.
Zato je naš osnovni cilj,
da onesposobimo svedre v doku.
Če nam bo to uspelo, morda ne bodo prišli v mesto.
Če nam ne bo, se bomo lahko branili samo še
na vhodu v tempelj.
Stisnili jih bomo v kot,
da bomo lahko združili zadnje sile.
Dodatne prostovoljce potrebujete.
Tako je. -Koliko sil nameravate
nameniti osnovnemu cilju?
Vse oklepne enote in polovico pehote.
Polovico pehote? -Jaz bi dal
orožje vsakemu moškemu, ženski in otroku
in jih poslal naravnost v dok.
Dobro, da ne odločate vi.
Čas bo pokazal.
Samo še eno vprašanje.
Se je Nebukadnezar javil?
Ne. In najbrž se ne bo nikoli več.
Mogoče.
Ampak lahko upamo.
Za tako razkošje žal nimam več časa.
Kaj delaš? -Granate.
Izprazniti moramo ta nivo. Pojdiva.
Ne grem s tabo. -Kaj?
Za dok potrebujejo prostovoljce.
Tukaj počakajta.
Vem, kako čutiš, ampak ne moreš v to.
Moram. -Zakaj?
Rada ga imam.
Kot ima on mene.
Vem, kaj bi naredil na mojem mestu.
V smrt greš. To je noro, Zee.
Mogoče. Vprašaj se, če bi šlo za Dozerja
in bi bil dok edina možnost, da ga vidiš,
kaj bi naredila?
Granate.
Kakšno sranje se tu dogaja?
Nesreča, gospod. Nisem videl...
Oprostite. -Kdo si?
Prostovoljec.
Umetno vzgojen zahiranec se javlja v mojo vojsko?
Hočem pomagati. Ubraniti moramo dok.
Koliko si star? -18.
Če bi rekel 16, bi ti mogoče verjel.
V redu, 16.
Za vojsko moraš imeti vsaj 18 let.
Strojev ne zanima starost. Ravno tako me bodo ubili.
Hudičevo res.
Dajte mi priložnost. Ne bom vas razočaral.
Če me boš,
boš videl, da imam s stroji nekaj skupnega.
Vžgi.
Spet dela.
Se povežemo, da boš naložil softver?
Krasno bi bilo. Bi mi lahko očistil še šipe?
Povezani smo. Vključil ga bom.
Dobro kaže, samo...
Nekaj je narobe s prenosom Matrice.
Ne. Isto vidimo.
Kaj se dogaja? -Nič dobrega.
Stroji so zavzeli točko 21.
Če bi se spustili s tega nivoja
in sekali nivo 153, bi jih presenetili.
Najprej gremo mi in čim globlje izstrelimo EMP.
Upajmo, da boš lahko šla skozi luknjo.
Ni lepo, ampak to je edina pot nazaj.
Ne, ni.
Še ena pot je. Pomožni rovi.
Prav tu se spustijo, 1.000 metrov pred nivojem 21.
Z malo sreče se jim bomo izmuznili.
Nihče ne more pluti skozi
pomožne rove. -Jaz lahko.
Drek. -Sem že.
Dolgo je že tega. -Rekla sem, da lahko.
Ti lahko. Mi pa ti ne bomo mogli slediti.
Vem, da čas ni na naši strani. Dolgo sem hodil.
Hotel sem biti prepričan. -V kaj?
Vem, kaj moram narediti. -Kaj?
Najbolje, da kar povem:
Potreboval bom ladjo. -Kaj?
Kam boš šel?
V mesto strojev.
Vem, da je težko razumeti.
Ni. Ob pamet si.
Vseeno moram iti.
Ne bo ti uspelo. Bliže kot na 100 km še nismo prišli.
Poskusiti moram.
Pravi tako Orakelj? -Ne.
To je noro. Ubij se,
ampak ne zapravi nam ladje.
Verjemi. Moram iti. -Drek!
Jaz sem kapitan in odločam o tej ladji.
Prej bo šla k hudiču, kot jo boš kam peljal.
Lahko vzame mojo. -Ne moreš mu je dati.
Ne govori mi, kaj lahko in česa ne.
Slišali smo tvoj govor.
Zaboga! -Krmarila bom to ladjo. Lahko vzame mojo.
Če pohitimo, bomo v Sionu s stroji.
Boljšega načrta ni.
Nič ne bo iz tega.
Dve ladji, dve smeri.
Božja previdnost?
Nikoli nisi verjela v Tistega. -Še vedno ne.
Zakaj pa to počneš?
Verjamem vanj.
Hvala.
Za kaj je to? -Da se boš sprostil.
Da se boš lažje spomnil.
In če se nočem spomniti?
Zakaj se ne bi hotel?
Če sem izstrelil EMP?
Če sem res uničil ladje
in pobil vse tiste fante?
Če bi jih,
tu zame ne bi bilo varno, kajne?
Mogoče tudi zate ni varno.
Čakam.
Nekaj moram povedati.
Nekaj moraš razumeti.
Vem, da moram iti.
Ampak razen tega...
Ne vem.
Vem. Ne verjameš, da se boš vrnil.
V prvem trenutku sem vedela. Na obrazu sem ti videla.
In ti si me pogledal in si vedel,
da grem s tabo.
Strah me je.
Tudi mene.
Deset minut sem zapenjala en škorenj.
Ampak nekaj ti povem.
Pred šestimi urami sem rekla Merovingu,
da sem pripravljena dati vse zate.
Veš, kaj se je spremenilo v tem času?
Ne.
Nič.
Je strelivo naloženo? -Vsak čas bo.
Dajmo. Nimamo časa.
Jima ne boš ničesar pustil?
Pravi, da ga ne potrebuje.
Ne bom rekel adijo, ampak srečno.
Hvala.
Upam, da veš, kaj delaš.
Jaz tudi.
V čast mi je bilo.
Ne, meni je v čast.
Pripravljeni smo. -Končno.
Pozni smo, zato kar hitro naprej.
Adijo, ladjica.
Lepo skrbi zanju.
Si?
Motor je vžgan.
Najbrž je varovalka. Preverila bom.
Jasno, svojo babo pošlje naprej.
Bane!
Nihče mi ni ušel tolikokrat kot ti.
Vsakič sem mislil, da je zadnjič.
Vsakič sem bil prepričan, da te imamo, pa si ušla.
Ne morem povedati, kako zoprno je to.
Kaj govoriš?
Mislim, da te bom ubil z enakim užitkom kot njega.
Neo, Bane je tu! Nor je!
Plačala boš.
Še 27 km. -Kapitan, težave.
Kaj je? -Maggie
je mrtva, umorjena. Bane je bil.
Hudiča!
Vedel sem, da ni pri zdravi pameti.
On je izstrelil EMP.
Moral bi ga trše prijeti.
Vse smo pregledali. Ni ga tu.
Vem, kje je. -Logos.
Nazaj moramo. -Prepozno.
Potrebujeta nas. -Prenevarno.
Zakaj? -Če ju je ubil,
je njegov še en EMP.
Sama sta, tako kot mi.
G. Anderson.
V tem svetu nisi nič manj predvidljiv.
Kaj? -Zmešalo se mu je.
Tako se ti zdi. G. Anderson in jaz veva,
da videz vara.
Zmeden? V hipu bo vse jasno.
Hvala za orožje. Tja ga odloži.
Ne!
Streljaj! -Streljaj, ja. Žive nas scvri.
Sicer bo oba ubil.
Poglej ga. Ve, da bi moral, pa ne bo.
Ne more. -Daj!
Stopi nazaj in se obrni.
Spusti jo.
Znan prizor.
Tu sva že bila, se spomniš?
Jaz se. Samo to mi gre po glavi.
Kdo si? -Me še nisi prepoznal?
Priznam, še misliti je težko v tem gnilem kosu mesa.
Vsak dih zaudarja, ujet sem v tem zadušljivem smradu.
Ogabno.
Poglej to bedno krhkost. Kaj tako šibkega ne more preživeti.
Kaj hočeš? -Isto kot ti.
Ja. Tako je, g. Anderson.
Ne glej telesa.
Skozi želatino teh brezizraznih oči uzri sovražnika.
Ne. -Ja, g. Anderson.
Ni more biti res. -Kamorkoli lahko pridem
in te najdem.
Nemogoče je. -Ne nemogoče.
Neizbežno.
Adijo, g. Anderson.
Tu je.
Ne.
Škoda, da se ne vidiš.
Slepi mesija.
Simbol svoje vrste si.
Nemočen.
Ubog.
Samo čakaš, da te odrešim.
Vidim te.
Ni še konec, g. Anderson.
Ni še konec!
Trojica! -Neo.
Neo.
Ne. Tvoje oči.
Ne bo mi hudega.
V redu je.
Ti boš vozila.
Čez 22 minut bodo vpadli.
Ne vedo, da nimamo EMP-ja. Večkrat bodo napadli.
Usmeri sile na svedre. Pošlji rezervne enote na položaje.
Razumem.
Tako.
Zdaj gre zares.
Vsi me poznate, zato vam bom to povedal zelo preprosto.
Če je čas, da umremo, bomo umrli.
Samo nekaj prosim. Če nam bodo že vzeli življenje,
jim najprej pokažimo hudiča!
Te je strah? -Ja.
Lahko se nekaj zmeniva.
Ti polniš, jaz streljam.
Velja.
Ljubi Jezus, poglejte. -Tiho.
Kako daleč je do prehoda? -1,4 km.
Še vedno oddajamo preveč toplote. -Izključi pomožne sisteme.
Ročno upravljanje. Dol. -Ne bo šlo.
Pazi. -700 m.
Samo da se približamo.
600 m.
Glejte!
Sranje.
Tu so. -Vključi vse sisteme!
Zavzemite položaje, prekleto!
Najboljši strelec si. Prevzemi njegovo mesto.
Prihajam.
Tu so.
Počasneje. To ni Logos. -Pripravi se na divjo vožnjo.
Nisem vedel, kaj vse zmore ta ladja.
V doku so.
V boj!
Za Sion!
Sranje.
Pojdiva.
V krog!
Napolni!
Devet!
Hitro!
Levo!
Ne spustite jih skozi!
Zuka!
Mojbog.
Kje je pehota? Sestrelite ta prekleti stroj!
Glej.
Sranje.
Vdirajo. -Hudiča.
Drek, debelo rit ima.
Odbijaj jih. -Zaboga, mrgoli jih.
Vidiš to? -Radio! Zaustavite jih!
Prekleto.
Ja.
Primi moj pas.
Pridi mi na muho.
Hudiča.
Charra!
Nekaj prihaja. -Z vseh strani prihajajo.
Nekaj drugega. -Kaj?
Ena od naših ladij je.
Nemogoče. -Holograf poskuša potrditi.
Vzpostavi stik. Hočem kode.
Trudimo se. Ni odziva.
Prevara je. Ne more biti naša.
Nihče ne more pluti skozi pomožne rove.
Zadaj, 30 stopinj, 80 odstotkov. -30, 80.
Desni bok, 60, 20. -60.
Dajmo! Sledi mi! -Saj poskušam.
Holograf potrjuje. Kladivo je.
Kako je mogoče?
Ladja je hudo poškodovana.
Čez 12 minut bo na vhodu 3.
Njihov EMP bi uničil stražarje.
Ne le njih. Tudi vso našo obrambo.
Če izstrelimo EMP, izgubimo dok.
Smo ga že.
Odpri.
Ne odpre se. Preveč škode smo utrpeli.
Izgubili smo nadzor.
Izhod!
Ko rečem, povečaj moč do konca pri 90 stopinjah.
Do konca.
90 stopinj.
Zdaj!
Zdrži.
Hudiča, res znaš voziti.
Nismo še doma. Bo odprto?
Stražarji so v doku.
Smo prepozni?
Koliko enot še imamo? -13.
Pokliči najbližjo vhodu 3.
Strelivo!
Povsod frčijo krogle.
Pojdi.
Pazite, prihajajo!
Zadaj!
Ne gre.
Pusti. Teci proč.
Popravil sem.
Kapitan!
Ne.
Prihajajo.
Kladivo.
Kaj?
Odpreti moraš vhod.
Odreži protiuteži.
Uspelo ti bo.
Pohiti. Ni časa.
Kapitan.
Nisem dokončal programa urjenja.
Tudi jaz ne.
Zaklenite. -Izključite.
Ne bo šlo. Spustiti moramo EMP.
Dajte, prosim.
Teža naprej.
Peresno lahko.
Holograf poroča, da gre Mifunov vojak proti vhodu 3.
Ne pritisni preveč.
Pri vhodu 3 je.
Koliko še? -Dve minuti do trčenja.
Kapitan Mifune? -Radio mu ne dela več.
Mifune...
Tu Lock.
Ne vem, če me slišiš.
Kladivo je dve minuti proč.
Dve minuti imaš, da odpreš vhod.
Link!
Na glavni krov! EMP!
Daj.
Neo! Verjamem!
Ja! -Nam bo uspelo?
Nismo prišli tako daleč...
Skoraj doma.
Streljaj!
Uspelo ti je. -Ne.
Uspelo nama je.
Od sile si.
Nekatere stvari se nikoli ne spremenijo.
Nekatere pa se?
Na srečo.
Nekatere se.
Link!
Zee? Zee! -Link!
Vedela sem, da boš prišel.
Obljubil sem.
Nosil si ga.
Se hecaš? Nikoli več ga ne dam dol.
Trije kapitani, ena ladja.
Drugi dve sta najbrž izgubljeni.
Tudi tebe je lepo videti.
Svetniki čakajo pojasnilo.
Žal ne morem poslušati. Rešiti moram, kar se še da.
Mislil sem, da smo rešili dok.
Vidite.
Samo za pet minut naprej znate misliti.
Ta EMP nas je skoraj popolnoma onesposobil.
Na njihovem mestu bi spet napadel.
Rešili dok? Dal si jim ga na srebrnem pladnju.
Daj že.
Prazno.
Slišiš?
Poskrbi,
da bo spet delovalo. -Poveljnik, dok. Prihajajo.
Ukaži, naj se vsi umaknejo.
Zapečatite jašek. Takoj!
Dajmo!
Mojbog.
Vse čisto. -Daj!
Pojdi!
Vaša poteza.
Dala si jima svojo ladjo?
Tako je, svetnik. -Si vedela, kaj namerava?
Brez Oraklja?
Rekla je, da se bom odločila, ali mu bom pomagala ali ne.
Kakšno upanje ima ena ladja ob vsej njihovi obrambi?
Nikakršnega. Nemogoče je. Ni poslušal.
Niti streliva ni vzel. Ni bil pri zdravi pameti.
Ni res.
Naredil bo, kar mora narediti.
Ne vem, ali je prav. Ne vem,
ali bo prišel do mesta strojev.
Ne vem, kako bi nas lahko rešil.
Vem pa, da se do zadnjega diha
ne bo vdal.
Tudi mi se ne smemo.
Ohlaja se.
Tu sva.
Nad polji sva, ne?
Kako veš?
Čutim jih.
Tja.
Tam je najina pot. Vidiš? Trije vodi.
Električni vodi.
Za njimi.
Kaj delajo?
Ne vem.
Poročnik?
Prekleto!
Kaj zdaj, poveljnik?
Vprašanje časa je.
Stroji bodo vdrli v mesto.
Predlagam, da se svetniki pridružijo drugim v templju.
Koliko nam je ostalo?
Dve uri. Morda manj.
Moji možje imajo na vhodu še zadnjo obrambno točko.
Potem dvignem roke.
Imamo kakšno možnost, da preživimo?
Tega vprašanja ne bi smel zastaviti meni,
ampak njemu.
Zakaj? -On je tisti, ki verjame v čudeže.
Glej, gore.
Tja greva.
Veš, kaj naju čaka? -Ja.
Če rečeš, da nama bo uspelo, bom verjela.
Bo.
Mora.
Stražarji.
Preveč jih je!
Imam te.
Pomagaj! -Močnejši so!
Kaj bova? -Dvigni se nadnje.
Kaj? -Nebo! Edina pot je.
Pa pojdiva gor.
Lepo.
Vžig. Uspelo bo.
Še. Počasi.
Zdaj!
Trojica?
Tu sem. -Kje?
Tu.
Uspelo nama je.
Rekel si, da nama bo.
Neverjetno.
Povsod svetloba.
Kot da je vse zgrajeno iz svetlobe.
Ko bi lahko še ti videla.
Toliko si mi že pokazal.
Kaj je? Kaj je narobe?
Ne morem s tabo.
Šla sem tako daleč, kot sem mogla.
Kaj?
Ne!
O, ne. Ne, ne.
V redu je.
Čas je.
Naredila sem, kar sem lahko.
Ostalo moraš ti.
Pripelji stvar do konca.
Reši Sion.
Ne morem.
Ne brez tebe. -Lahko.
Uspelo ti bo.
Verjamem. Vedno sem.
Trojica.
Ne moreš umreti!
Ne.
Ne moreš.
Lahko.
Zadnjič nisem.
Tokrat bom.
Se spomniš,
na tisti strehi, ko si me ujel,
kaj sem nazadnje rekla?
Da ti je žal.
Ko le ne bi.
Moja zadnja misel.
Ko bi imela še eno možnost,
da bi povedala bistveno.
Kako zelo te ljubim.
Kako sem hvaležna za vsak trenutek s tabo.
Preden sem vedela, kaj hočem reči, je bilo prepozno.
Ampak rešil si me.
Izpolnil si mi željo.
Še eno možnost sem imela, da sem to povedala.
Poljubi me...
še enkrat.
Poljubi me.
Dajte strelivo, kamor sodi. Eno samo možnost imate.
Spravite že to skupaj!
Hitro! -Dajmo, dajmo!
Neo...
Če boš kaj naredil, naredi hitro.
Samo nekaj bi povedal.
Potem naredi, kar hočeš.
Govori.
Program Smith vam je ušel izpod nadzora.
Razširil se bo tudi skozi to mesto.
Ne morete ga ustaviti.
Jaz pa ga lahko. -Ne rabimo te.
Ničesar ne rabimo!
Če je tako, sem se zmotil in me ubij.
Kaj hočeš?
Mir.
Kaj delajo?
Kaj ti je?
Morfej!
In če ti ne bo uspelo?
Bo.
Neo.
Bori se za nas.
G. Anderson, pozdravljen.
Pogrešali smo te.
Sem lepo uredil?
Nocoj bo konec.
Vem. Videl sem ga.
Zato bomo uživali v predstavi.
Ker že vemo, da te bom premagal.
Čutiš, g. Anderson,
kako se bliža?
Jaz čutim.
Zahvaliti se ti moram. Tvoje življenje
me je naučilo, kaj je namen življenja.
Namen življenja je, da se konča.
Zakaj, g. Anderson?
Zakaj, zakaj?
Zakaj?
Zakaj bi vstal?
Zakaj bi se še naprej boril?
Verjameš, da se boriš za kaj več?
Več kot preživetje?
Mi lahko poveš, za kaj? Sploh veš?
Za svobodo, resnico?
Mir? Je mogoče, da za ljubezen?
Iluzije. Muhaste zaznave.
Zasilni konstrukti šibkega človeškega uma,
ki se obupano trudi upravičiti
obstoj brez smisla.
Vsi po vrsti umetni kot Matrica,
ampak samo človek lahko izumi tak dolgčas kot je ljubezen.
Gotovo vidiš.
Zdaj menda že veš. Izgubil si. Nesmiselno se je boriti.
Zakaj, g. Anderson? Zakaj vztrajaš?
Ker tako hočem.
To je moj svet! Moj svet!
Počakaj.
Imel sem to videnje.
To je konec.
Ja. Tam si ležal, prav tako.
Jaz...
Jaz stojim prav na tem mestu in moram nekaj reči.
Rečem:
"Vsak začetek ima svoj konec, Neo."
Kaj sem rekel?
Ne. Ni prav, ne more biti prav!
Proč!
Česa se bojiš?
Prevara je.
Prav si imel.
Ves čas si imel prav.
Bilo je neizbežno.
Je konec?
Ne!
Ni pošteno.
Opravljeno.
Ne razumem.
Uspelo mu je.
Rešil nas je.
Rešil nas je!
Konec je! Uspelo mu je!
Konec je!
Konec je! Uspelo mu je!
Kaj se je zgodilo? -Neu je uspelo!
Kaj? -Premagal je stroje!
Vojne je konec!
Sion! Sion!
Sion, konec je!
Konec je!
Vojne je konec!
Tako dolgo sem si predstavljal
ta trenutek.
Je res?
Neo, kjerkoli si,
hvala.
Dobro jutro.
Če to ni presenečenje!
Igrala si nevarno igro.
Z vsako spremembo je tako.
Kako dolgo bo trajal ta mir?
Dokler bo lahko.
Kaj pa ostali?
Kateri?
Tisti, ki hočejo ven.
Izpuščeni bodo, se razume.
Daš besedo?
Za koga me imaš? Za človeka?
Orakelj!
Bala sva se, da te ne bova našla.
Vse je v redu.
Glej.
Poglej to.
Lepo.
Tvoje delo?
Za Nea.
Lepo.
Vem, da bi mu bilo všeč.
Ga bomo še kdaj videli?
Mislim, da ga bomo.
Nekoč.
Si ves čas vedela?
Ne.
Verjela.