"Златна палма" от фестивала в Кан 2002 г.
Варшава 1939 г.
Г-н Шпилман? Заради вас съм тук. Така ви се възхищавам!
Коя сте вие? - Дорота - сестрата на Юрек.
Ранен сте! - Нищо ми няма...
Хайде, Дорота! Друг път ще изкажеш възхищението си!
Юрек, защо си я крил досега?
Не знам какво да взема... - Недей пак да прекаляваш.
Да взема ли портрета на чичо Шимон?
Вземи каквото искаш.
Не виждаш ли, че съм притеснена? - Спокойно, ще се прибере.
Мамо, Владек се прибра. - Слава богу!
Владек... Ранен си! - Нищо ми няма.
Притесних се! - Казах й, че имаш документи,
и щяха да знаят къде да те докарат.
Хенрик, не говори така!
Владек се прибра. - Нали ви казвах?
Какво правите? - Прибираме...
Бомбардираха радиото. - Има и други станции.
Стягай си багажа, скъпи. - Къде отиваме?
Бягаме от Варшава. - Къде? Какво да съм чул?
Във вестника пише. Къде е? - Взех го за загъване.
Правителството е в Люблин.
Събират всички мъже за отбрана отвъд реката.
Тук останаха само жени.
И как ще се отбраняваме? С куфарите ли?
Събирай си багажа, Владек! - Никъде няма да ходя.
И аз! - Трябва да сме заедно!
Предпочитам да умра у дома си. - Да пази господ!
Тихо, хванах нещо!
Предава Би Би Си от Лондон.
Британското правителство,
след като не получи отговор на поставения ултиматум,
обяви война на нацистка Германия.
Каква хубава новина! Чудесно!
До няколко часа Франция ще подкрепи Англия.
Полша вече не е сама.
Мамо, вечерята беше чудесна.
Когато има повод, се старая. - За Англия и Франция!
Нали ви казвах, че всичко ще се оправи?
Пет хиляди и три. - Само толкова ли?
Да, остават ни 5003 злоти.
С 3003 са ни в повече. Допълнителни ограничения:
Евреите могат да държат в дома си до 2000 злоти в брой.
А останалите? - Да ги вложим в блокирана сметка.
Кой тъпак би вложил парите си в немска банка?
Можем да ги скрием. Ето тук, под саксията.
Ще използваме изпитани методи. Като при предишната война.
Дупка в крака на масата. - Ами ако ни вземат масата?
Как така? - Вземат каквото си поискат.
И за какво им е такава маса?
Какви ги вършиш?
Вижте, тук е най-скришно. Няма да търсят под саксията.
Не, не! Измислих нещо! - Ти мислиш?
Ще използваме психология. Ще ги оставим на масата.
Едва покрити, на видно място.
Ще ровят, а тук няма да ги забележат.
По-глупаво не може да бъде!
Погледни...
А аз съм бил глупак?! - Не е лошо...
Ще ни трябват часове... - За никъде не бързаме.
А как ще ги извадим?
Моля ви, тишина! - Адвокатката пледира за ред.
Ще сложим часовника под цветето, а парите ще скрием в цигулката.
А ще мога ли да свиря? - Ще видим.
Юрек, Владек Шпилман е. - Как си?
Добре, а ти? - Засега съм добре.
Знам за какво се обаждаш, но няма да отворят радиото.
Знам, но... - Нищо! Нито дори музика.
Разбирам... - Пианист като теб ще работи.
Да, може би...
Но аз не се обаждам, за да обсъждаме кариерата ми.
Молих го месеци и едва вчера ме взе.
Аз дойдох и бомбардираха радиото.
Радвам се, че се запознахме така. - Наистина ли?
Беше незабравимо.
Изпълненията ви, г-н Шпилман... - Владек.
Никой не свири Шопен като вас!
Дано това да е комплимент!
Ще изпием ли по кафе в "Парадизо"? - С удоволствие.
А вие какво работите? - Завърших Консерваторията.
Музикантка? На какво свирите? - На чело.
Харесвам жена да свири на чело.
ЗАБРАНЕНО ЗА ЕВРЕИ
Отвратително! - Станаха по нацисти от Хитлер.
Влизам да се оплача! - По-добре недейте.
Но това е жестоко унижение за човек като вас!
Ще си намерим друго място.
Да се разходим в парка. - Не може, има заповед.
Евреите не се допускат в парка. - Шегувате ли се?
Не можем да поседнем и на пейка, защото и това е забранено за евреи.
Това е абсурдно! - Да постоим и да си поговорим.
Поне това е позволено.
Значи свирите на чело?
Кой е любимият ви композитор? Шопен?
Ще трябва да научите сонатата му.
"А вие, Владек?" Аз ще ви акомпанирам на пианото.
Чудесен сте, г-н Шпилман!
Наричайте ме Владек.
"Емблеми за евреите:
Всички евреи във Варшава да носят емблеми извън дома си.
Заповедта влиза в сила от 1 декември 1939 г.
и важи за всички евреи над 12 г.
Емблемата се носи на ръкава
и представлява синя звезда.
Тя е на широк бял фон,
за да не е по-малка от 8 см в диаметър.
Ширината на лъча да е 1 см.
Неизпълняващите заповедта ще бъдат наказвани жестоко.
Губернатор на Варшава - д-р Фишер."
Няма да я нося. - И аз. Дамгосана като крава!
Дай да го видя.
Ще ги раздават ли, или сами да...
Няма да си намираме! Няма да ги носим!
Ей, ти!
Ела тук!
Защо не се поклони? - Извинете ме.
И не ходи по тротоара!
Върви покрай канала!
Видя ли това? - Какво? Работя!
Какво е това?
Там ще ни заврат. - Как така?
"Заповед на губернатора на Варшава д-р Фишер
относно еврейския район.
Ще бъде създаден еврейски район,
в който ще живеят всички евреи."
Всички евреи
трябва да се преместят там до 31 октомври 1940 г.
Прекалено малко е! Ние сме 400 000.
360 000 сме, няма да ни е тясно.
Мамо, какво има?
20 злоти...
Толкова ни останаха - 20 злоти.
Какво да купя за 20 злоти?
Писна ми да готвя картофи, картофи и пак картофи!
Толкова ви предлагам.
Приемете, защото никой няма да ви даде повече.
Но това е "Бехщайн"! - 2000. Инак пианото ли ще ядете?
Разкарай се, лешояд такъв! По-скоро ще го подарим. Вън!
Да не полудяваш вече от глад?
Вие сте луди!
Правя ви услуга. 2000 и пренасянето от мен!
Пренасянето е от мен!
Днес не си ял и вече полудяваш!
Вземете го.
31 октомври 1940 г.
Дорота!
Здравейте!
Не исках да идвам, не исках да виждам всичко това,
но не можах да се удържа. - Как сте?
Добре.
Не, не съм добре, арестуваха братовчед ми.
Юрек казва, че щели да го пуснат, но...
Това е унизително! - Няма да трае дълго.
И аз така мисля, твърде абсурдно е.
Трябва да...
Ще се видим...
Скоро.
Довиждане!
Е... Ще ви кажа само, че очаквах да е по-зле.
Как ще спим? - С момичетата сме в кухнята.
Ти, Хенрик и татко ви сте тук.
Вижте!
Елате и вижте...
Внимание! Преминаването забранено!
Махайте се оттук!
Татко!
Продаде ли нещо? - "Идиот" от Достоевски. 3 злоти.
По-добре е от вчера. - 3 пършиви злоти.
А някои правят милиони.
Нищо не знаеш. Подкупват охраната.
Внасят цели каруци с храна, с тютюн, с алкохол, козметика...
А хората умират от глад!
Да сте виждали съпруга ми - Исак Шерман?
Висок и красив мъж със сива брадичка?
Не, съжалявам. - Извинете ме. И лека нощ.
Ако го видите, пишете ми - Исак Шерман.
Защо поляците минават оттук? Не могат ли да заобикалят?.
Спокойно, скоро ще построят мост. - Мост ли? Глупости!
Уж немците били интелигентни, а са пълни глупаци!
Трябва да храня семейство, а с часове чакам да ни пуснат.
Да не мислят, че съм дошъл да слушам музика?
Какво, омръзна ли ти да висиш?
Студено ли ти е?
Ами танцувай!
Точно така! Хубаво! Хайде и ти!
Ще разчистим улицата за еврейска танцова площадка!
Я и вие двамата!
По-живо!
Дойдоха си.
Ицхак Хелер ви чака.
Какво става? - Чакаме момичетата за обяд.
Какво правиш тук? - Донесе ни сладкиш.
Баща му пак е бижутер и се справя добре. Нали, Ицхак?
Бижутерия!
Събираме хора. - Кои "вие"?
Дойдох като приятел, Хенрик.
Евреите от цялата страна се стичат в гетото. Скоро ще има 3,5 млн.
Трябват ни още полицаи. - Още полицаи...
Да бия евреите по гестаповски!
Някой трябва да го прави. - Събираш богаташки момчета.
А виж баща ми... - Точно затова съм тук.
Все ще продаваш книги за хляб ли? - Да.
Правя ви услуга.
Владек, ти си отличен пианист. Ела в джаз оркестъра на полицията.
Имам си работа.
Извинявай, Владек, той иска да спреш.
Кой?
Гледай нещата от добрата им страна.
Ти си в малкото гето с интелектуалците.
А тук, в голямото гето, е клоака.
Дай ми задача. - Ти повдигаш духа на хората.
Но аз искам да помагам! - Всички те познават.
А и музикантите не ставате за конспирация.
Прекалено сте... музикални.
Кой е? - Майорек.
Щели да прочистват града. - Какво ли не се чува...
Здравейте, Симчек, Долек, г-жо Зискинд...
Йехуда, много ли работа има?
Това е най-големият пианист в Полша - Владислав Шпилман.
Приятно ми е. - Знам ви по име.
Но не съм ви слушал. - Майорек беше военен.
Чудесен човек, само дето не е социалист.
Тръгвай, Владек, вечерният час наближава.
Тиражът на вестника ни е 500 броя.
И всеки брой го четат поне 20 души.
Това прави 10 000 читатели. От тях ще тръгне бунтът.
Майорек оставя вестниците в тоалетните.
Германците не ползват нашите. Прекалено са чисти за тях.
Подайте милостиня за хляб...
Плъх ниеден жалък!
Стойте! Престанете!
Спрете!
Хайде, момче!
Ела...
Стани, изправи се...
Нека тази вечер се нахраним, без да говорим за лоши неща.
Добре, ще ви разкажа нещо смешно. Познавате ли хирурга д-р Рашея?
По някаква причина германците му разрешили да оперира в гетото.
Поляк да оперира евреин? - Дали му пропуск.
Приспал пациента и започнал.
Тъкмо направил разрез и СС нахлули,
убили пациента, хирурга и всички присъстващи.
Много смешно, нали?
Пациентът не усетил нищо!
Казах, без лоши вести.
Какво ви става на всички? Нямате ли чувство за хумор?
Не е смешно. - Смешен си ти с тази вратовръзка!
Какво общо има вратовръзката? С нея ходя на работа.
На работа, а? Свириш на пиано на паразитите в гетото!
Паразити?! - Момчета!
На тях не им пука за хората!
Те дори не забелязват другите!
Американците са виновни. - За вратовръзката ми ли?
Американските евреи са много, а какво направиха за нас?
Хората тук умират от глад.
А банкерите, ако накарат САЩ да обяви война на Германия...
Загасете светлината!
Отваряй!
Живо!
Остави вещите!
Стани!
Ставай прав!
Изхвърли го навън!
Мълчи, мамо, за бога!
Бегом!
Кибрит, моля...
Аз съм сестра на г-н Шпилман. - Влезте... Вие - не!
Какво става? - Ужасно е!
Ловят хора по улиците. Хванали са Хенрик.
Върви вкъщи, аз ще се оправя.
Подайте само за къшей хляб!
Извинете, не сте ли виждали съпруга ми Исак Шерман?
Висок, красив, със сива брадичка. Ако го видите, пишете ми!
Какво става тук? - Прибраха внука ми вътре.
Откарват ги и какво ли ги правят?. Вече не вярвам в Бога.
Извинете...
Ицхак!
Аз съм Владек Шпилман.
Хенрик е вътре. - Не съм го виждал.
Прибрали са го. - Лошо!
Какво можеш да направиш? - А, сега ви трябвам?
Помогни ни!
Скъпо е. - Нямам пари.
Тогава не мога да направя нищо. Да бяхте дошли, като ви канех.
Думата ти тежала... - Кой ти каза?
Хората говорят, че си важен човек.
Ицхак...
А, г-н Рубинщайн! - Добър ден!
Бандит! Бум-бум! Капут!
Цигаретен! Данкешьон!
Всичко е ясно...
Помощ! Ще ми отмъкне храната...
Защо те прибраха? - Говорил си с Хелер!
Да съм те молил? - Но те пуснаха, нали?
Подмаза ли се на това лайно? - Помолих го за помощ.
Колко му плати?
С какво?
Всяка злота е за храна. - Мога да се грижа за себе си.
Щяха да те депортират! - Мен, а не теб!
Защо се месиш в моите работи?
Ти си полудял! Напълно! - И това си е моя работа!
Какво ти е?
Болен ли си? - Гладен съм.
Г-н Шпилман, добър вечер.
Разрешително за работа? Какво означава това?
Трябва разрешително за работа в немските фирми в гетото, иначе...
Иначе какво? - Депортират те.
Значи слуховете са верни. - Ще ни депортират.
В трудови лагери на изток.
И затварят малкото гето. - Господи!
Владек!
Владек! Мислех, че си на турне из Лондон, Париж, Ню Йорк...
Друг път... - Изглеждаш ужасно.
Не чухте ли? Депортират ни на изток.
Не вземай слуховете толкова навътре.
Търся разрешително за работа за баща ми.
Взех за цялото семейство, но за него не успях.
Защо не дойде при мен? - Не знаех, че издаваш...
Не аз, Майорек ги издава.
Нямам пари да платя... - Не ни обиждай!
Ще му помогнеш ли? - Утре в 16 ч. във фабрика "Шулц".
Видя ли какъв късмет извади? Чист исторически императив!
Затова казвам... - Гледай добрата страна!
Как е гърбът ти? - По-добре.
По-добре? - По-добре не питай!
Благодаря!
Нищо. И без това няма да ти помогне!
Благодаря, г-н Шулц.
15 март 1942 г.
Поне работим в гетото.
И още сме заедно.
Всички вън! Строй се на двора!
Живо! Живо!
Ние работим тук. Имаме разрешителни.
Ти - отляво!
И ти!
Останалите, облечете се и пак тук!
Носете си багажа - не повече от 15 кг.
Къде ще ни водите?
Направих всичко възможно.
Мислех, че разрешителните... - Владек!
Да се надяваме, че Хенрик и Халина ще са по-добре.
16 август 1942 г.
Къде отиваме? - Да работите.
Ще бъде по-хубаво от гетото. Минавайте.
Защо го направих? Защо го направих...
Защо го направих?
Защо го направих...
Нямате ли поне капка вода? Детето ми умира от жажда...
Моля ви! Нямате ли водичка...
Това е истински позор! - Чух те.
Водят ни на заколение като овце! - По-тихо, д-р Ерлих!
Да ги нападнем! Половин милион сме, ще се измъкнем!
Или поне ще умрем достойно!
Сигурен ли си, че ще ни убият?. - Не съм, защото не са ми казали!
Ще ни изтребят до крак! - Какво искаш от мен, да се бия ли?
Няма да избият толкова работна ръка. Ще работим!
А аз ще се бия с лъка на цигулката! - Немците събират работна ръка.
Пращат ни в трудов лагер.
Да бе! Виж го оня сакатия, старците, децата... Те ли ще работят?.
Я се погледни! Ти ли ще носиш железни греди?
Хенрик! Халина!
Хенрик! Халина! Хенрик!
Чухме, че сте тук.
Искахме да сме заедно.
Искахме да сме с вас...
Каква глупост!
Защо го направих...
Лази ми по нервите.
Какво толкова е направила? - Задушила бебето си.
Направили си скривалище и се сврели там.
Бебето се разплакало точно когато дошла полицията.
Тя му запушила устата с ръце и то умряло.
Полицаите чули предсмъртния хрип и открили скривалището.
Какво четеш?
"Не кървим ли, когато ни раниш? Не се ли смеем, когато гъделичкаш?
Не умираме ли, ако ни отровиш? Не отмъщаваме ли, ако ни обидиш?"
Много подходящо. - Точно затова я взех.
Идиот! За какво му са тия пари?
Ела, момче, ела насам!
Колко струва един бонбон? - 20 злоти.
За какво са ти толкова пари? - 20 злоти.
Имаме ли общо 20 злоти?
Аз май имам 10...
Още 5, 10... 20.
Халина? - Какво?
Защо ли го казвам сега... - Какво?
Бих искал да те познавам по-добре.
Благодаря ти.
Шпилман!
Стой там, тъпако!
Татко! Татко!
Халина! Мамо!
Какво правиш, Шпилман! Спасих ти живота! Махай се!
Не тичай!
Майко! Майко!
Обърни се...
Заминават за сапун.
Дай я, ти казах!
Какво правите? Тя е бременна!
Владек!
Защо си тук, Владек?
Така се получи... Аз...
Ние...
Те всички...
Всички...
Може би е по-добре за тях. Смъртта си е избавление.
Ония още върлуват.
Подкупих един полицай. Ще дойде, когато всичко свърши.
Боже, не съм бил извън гетото цели две години!
Не се радвай много.
Златна е! Цената е добра.
Познаваш ли я?
Красавица! Коя е? - Певица е, познавам я добре.
Съпругът й е актьор. Свестни хора са.
Искам да поговоря с нея. - Ще я обесят, ако ти помогне.
Наляво!
Ходом, марш!
Спри на място!
Надясно!
Излез напред! Ти, излез!
И ти!
Легни!
Наляво!
Ходом, марш!
От кога си тук? - От снощи.
Зарадвах се, като те видях. - И аз.
Скоро ще започне последното депортиране.
Знаем какво означава това.
Изпратихме човек навън. Зигмунд - добър човек е.
Трябваше да проследи влаковете, които тръгват от Варшава.
Стигнал до Соколов. Там релсите се разделят.
Едните водят към Треблинка.
Всеки ден влакове с хора пътуват от Варшава за Треблинка.
И си връщат празни.
Към Треблинка не пътува храна.
Не допускат цивилни до гарата в Треблинка.
Унищожават ни.
Няма да им отнеме много време.
От половин милион останахме 60 хиляди.
Повечето сме млади хора.
Но този път ще се бием.
Здрави сме,
организирани сме, готови сме.
Ако ви трябва помощ...
Ей, ти!
Ела тук!
Извинявам се...
Махнете го оттук!
Дано с пианото си по-добър, отколкото с тухлите!
Няма да изкара дълго така. - Ще му потърся нещо по-добро.
Проблеми!
Стройте се! Само евреите!
Само евреите! Поляците да продължават работа!
Имам добри новини за вас.
Носят се слухове,
че смятаме да ви...
Да ви депортираме, да ви смажем.
Уверявам ви, че нито сега, нито за в бъдеще
е планирано подобно нещо.
Точно затова разлепяме по стените
листовки с информация.
Ще ви докажем добрата си воля.
Ще избирате по един от вас
всеки ден да ходи в града
и да носи по 3 кг картофи.
И по един самун хляб за всеки.
Защо да правим такова нещо, ако ще ви депортираме?
Ще завъртите добра търговия с храната, която не изядете.
Нали евреите сте добри в това?
Можете да правите пари.
Продължавайте!
Този с въжето.
Другите са вързани с тел.
Сега!
Майорек...
Направи ми една услуга.
Искам да изляза оттук.
Не е трудно да излезеш.
Трудно е да оцелееш отвън. - Знам.
Но през лятото на площада видях една жена, която познавам.
Стара приятелка - певица. Съпругът й е актьор.
Записах и адреса им, ако са още там.
Янина Годлевска и Анджей Богуски.
Свестни хора са.
Можеш ли да се свържеш с тях?
Излизаш в града всеки ден. Попитай ги дали ще ми помогнат.
Имаш ли лейкопласт?.
Какво си скътал?
Какво има вътре, по дяволите?
Разрешават ни да внасяме храна в гетото.
3 кг картофи и хляб.
Отвори го!
Само картофи и хляб. - Надушвам, че ме лъжеш.
Отваряй!
Картофи, а?
Всичките сте една стока!
Подай на евреина пръст, и той ще ти отхапе ръката!
Ако ме излъжеш още веднъж, лично ще те застрелям.
Приятелите ти вече не живеят на същия адрес.
Откри ли ги? - Готви се за заминаване.
Кога? - Скоро.
Стой, почакай. Какво става тук?
Ще ви науча аз на дисциплина, еврейски свине!
Знаеш ли защо ви бием? - Не.
Знаеш ли защо?
Защо? - За "Честита Нова година!"
Тръгвайте!
Ходом марш! И с песен!
Нещо весело!
И без да мънкате!
Стани и следвай белия орел!
Влез в бой със смъртния ни враг!
Боецо, пушката вдигни, ярема робски да строшим!
Възмездие за вражия мъчител,
а нам - спасена чест...
Съжалявам, толкова съм мръсен и отблъскващ...
Времето ни е много малко.
Трябва да бързаме!
Вземи, пробвай тези дрехи.
Ще трябва да те местим често.
Германците вече ловят всички - евреи, не-евреи... всички.
Обръсни се, бръсначът ми е на полицата.
Ще те поверим на Марек Гебчински в другата част на града.
Утре ще те преместим другаде.
Ще ти донеса храна.
Да вървим!
Ще ви покажа къде ще спите.
Ще останете тук до утре следобед.
Имаме жилище за вас до гетото.
На сигурно ще сте.
Няма да ви е много удобно. - Добре е.
Дайте ми да нося това.
Минете възможно най-напред, близо до седалките на германците.
Преминаването забранено
Ще спусна завесите.
Не забравяйте да ги отваряте денем.
Сигурно е по-приятно да си от тази страна на оградата.
Но понякога и аз не знам от коя страна на оградата съм.
Има хляб, картофи, лук... Ще намина пак.
А Янина ще ви носи храна два пъти седмично
и ще ви наглежда.
Това е за вас.
При спешен случай, но наистина спешен, идете на този адрес.
Държиш се с мен като с мръсница. - Да, защото си такава.
Свиня! Дърта свиня!
Ти си такава.
Свириш като ангел!
19 април 1943 г.
16 май 1943 г.
Благодаря!
Исках да дойда по-рано, но... - Благодаря.
Никой не вярваше, че ще издържат толкова дълго.
Не трябваше да идваш... - Престани, Владек.
Сега е така... Трябва да се гордеем.
Господи, трябва да се бием!
Както и германците. - В шок са.
Никой не е очаквал това...
Евреите да се бият... Кой би помислил.
И какво постигнаха? - Какво ли?
Владек, изненадваш ме. Те умряха достойно.
Но не знаеш нещо друго. Полша ще се вдигне...
Готови сме! Ще се бием!
Събирай си багажа. Трябва да се махнем оттук.
Какво е станало?
Трябва да бягам. Гестапо разкри явката.
Арестуваха Янина и Анджей.
Няма начин да не дойдат и тук. Трябва веднага да напуснеш.
Къде да ида?
Погледни ме...
Не може ли да остана тук? - Ти решаваш.
Но дойдат ли, скочи през прозореца. Не им се давай жив.
Нося си отрова, няма да ме пипнат жив.
Отворете!
Отворете веднага, иначе ще повикам полицията.
Тук ли живеете? Не сте се регистрирали.
Дойдох на гости на приятел, но явно съм го изпуснал.
Имате ли документи? Покажете ми ги!
Да, разбира се.
Документите ви!
Той е евреин!
Спрете евреина!
Спрете го!
Изпраща ме г-н Кемчински.
Владислав Шпилман! - Дорота...
Влезте...
Извинете, но... Дадоха ми адреса на г-н Джикевич.
Михал Джикевич, това е съпругът ми.
Елате.
Седнете.
Имам нужда от помощ.
Ще си дойде преди полицейския час. - Крих се.
Трябва да отседна някъде. - Скоро ще си дойде.
Откога сте омъжена? - От година.
А Юрек? - Мъртъв е.
Кога ще се роди бебето?
Не е добро време за деца...
Това е съпругът ми. Кемчински го изпраща...
Да, спомням си.
Каза ми да се свържа с вас, ако... - Не се притеснявайте.
Не може да ви прехвърлим тази вечер. Ще спите на дивана.
Извинете ме...
Ще ми дадете ли парче хляб?
Разбира се, сега ще хапнем.
Моля ви, седнете. - Благодаря.
Районът е немски.
Отсреща е болница за ранени от руския фронт.
До нея е полицията.
Няма по-безопасно скривалище от леговището на звяра.
Ще ви заключа.
Трябва да бъдете възможно най-тих.
Наред ли е всичко? - Да, благодаря.
Това е Антек Шалас. Той ще се грижи за вас.
Приятно ми е.
Дадох му втори ключ. Той ще ви носи храна.
От Съпротивата е. Честен човек.
Явно не ме помните, г-н Шпилман? - Май не...
Варшавското радио.
Бях техник там. Виждах ви почти всеки ден.
Съжалявам, не помня... - Няма значение.
Не се притеснявайте, ще идвам често.
Съюзниците бомбардират Германия всяка нощ.
Кьолн, Хамбург, Берлин. - Руснаците също ги мачкат.
Това е началото на края. - Да се надяваме.
Още сме живи, а?
Ето... Наденица, хляб...
Водката още си стои.
Колко време ще продължи това? - Още малко.
Мисля, че имам жълтеница. - Не се притеснявайте.
От нея само се погрознява.
Дядо ми така го зарязала една.
До дъно!
Нямаше ви цели 2 седмици.
Проблеми с парите.
Събирам пари за храната.
Продавам разни неща... Не е лесно.
Вземете... Продайте го.
Храната е по-важна от времето.
Съюзниците дебаркираха във Франция.
Руснаците скоро ще са тук.
Ще опухат немците! И то скоро!
Владек?
Владек! - Дорота...
Знаех си, че ще стане така.
Отивам за лекар. - Опасно е!
Д-р Лучак е доверен човек. - Той е педиатър!
Все пак е лекар. - Остани, аз ще отида.
Дойдохме да се сбогуваме.
Отиваме при мама в Отводск.
Бебето вече е там. По-сигурно е.
Въстанието ще започне всеки момент.
Шалас трябва да бъде разстрелян.
Събирал е пари за вас из цяла Варшава.
Хората му давали щедро. Прибрал е прилична сума.
Господи...
Огромен черен дроб, силно възпалена жлъчка...
Но ще оживее.
Ще се опитам да намеря левулоза.
Ще дойдете ли пак?
Кой знае... - Докторе, благодаря ви.
Не говорете, почивайте.
Благодарим ви много, че дойдохте.
Донесохме ви храна.
Ще ви приготвя хубава вечеря и тръгваме.
1 август 1944 г.
Излизайте на улицата!
Излизайте! Германците обкръжиха сградата!
Моля ви! Моля... Отворете ми!
На 4-ия етаж съм.
Май няма никого.
Виж нататък, на тавана!
На тавана съм.
Значи къщата е някъде тук? - Това трябва да е.
Всичко е разбито...
Какво правите тук?
Кой сте вие?
Разбирате ли ме? - Да.
И какво правите тук?
Исках да отворя тази консерва.
Тук ли живеете?
Тук ли работите? - Не.
Какво работите?
Аз съм...
Бях пианист...
Пианист...
Елате!
Изсвирете нещо.
Криете се тук, така ли?
Евреин.
Къде се криете?
На тавана.
Покажете ми.
Имате ли нещо за ядене?
Положението в момента е такова,
че не можем да прекараме муниции по този път.
Внимание!
Добро утро, господа.
Евреино?
Извинете... Какви са тези гърмежи?
Руснаците са отвъд реката.
Трябва да издържите само още няколко седмици.
Какво става? - Тръгваме си.
Тук ли са руснаците? - Още не.
Не знам как да ви благодаря.
Благодари на Бог, не на мен.
По Негова воля оцеляваме.
Поне така трябва да вярваме.
Ето... Вземете...
А вие? - Имам още един, по-топъл.
Какво ще правите, когато свърши всичко това?
Ще свиря на пиано по полското радио.
Кажете си името, за да ви слушам.
Шпилман.
Хубаво име за пианист.
Германец!
Не стреляйте, поляк съм!
Поляк съм!
Излез с вдигнати ръце!
Не стреляйте, моля ви...
Слизай!
Поляк съм...
Поляк е.
Да, поляк е.
Защо си с този шинел? - Студено ми е.
Вижте ги немските гадове! - Убийци!
Убийци! - Мръсници!
Убийци! - Подлеци!
Вижте се сега! Взехте ми всичко!
Аз бях музикант! Взехте ми цигулката!
Взехте ми душата!
Музикант ли сте? - Да.
Дали познавате един пианист - Шпилман - от полското радио?
Разбира се, че го познавам. - Аз му помогнах да се скрие.
Кажете му, че съм тук. Помолете го да ми помогне!
Не спирай! Не говори с пленниците!
Как се казвате?
Как? - Замълчи! Върви!
Сигурен съм, че беше тук.
Вече няма нищо.
Обиждах ги. Не се гордея, но им виках.
Стоях на твоето място
и един германец дойде към мен.
Не разбра ли името му? - Не.
Ще попитам във фабриката. Може да знаят нещо.
Владислав Шпилман почина във Варшава
на 7 юли 2000 г. на 88 години.
Името на немския офицер бе капитан Вилм Хозенфелд,
починал в руски лагер през 1952 г.
ПИАНИСТЪТ
Филм на РОМАН ПОЛАНСКИ
В ролите: ЕЙДРИЪН БРОУДИ
ТОМАС КРЕЧМАН
ФРАНК ФИНЛЕЙ
МОРИЙН ЛИПМАН
ЕМИЛИЯ ФОКС ЕД СТОПАРД
ДЖУЛИЯ РАЙНЕР ДЖЕСИКА КЕЙТ МЕЙЕР
Сценарий РОНАЛД ХАРУУД
По книгата на ВЛАДИСЛАВ ШПИЛМАН
Музика ВЕЙЧЕХ КИЛАР
Оператор ПАВЕЛ ЕДЕЛМАН
Превод и субтитри ЮЛИЯ ЮРУКОВА
Редактор ТОНИЯ МИКОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО