PODNAPISI.NET
Ovo je priča o tome kako sam umro.
Ne brinite, ovo je u stvari vrlo zabavna priča. A istina je, nije čak ni moja.
Ovo je priča o devojci po imenu... Zlatokosa.
A počinje, sa suncem.
Pa, jednom davno, jedna kap sunčevog svetla pala je sa neba.
A od nje je narastao čarobni, zlatni, cvet.
Imao je sposobnost da leči bolesne i ranjene.
Oh, vidite li onu staricu, tamo? -Možda želite da je zapamtite.
Ona je vrlo važna.
Pa, prošli su vekovi i hop, bum, eto ga naraslo jedno kraljevstvo.
Kraljevstvom su vladali ljubljeni kralj i kraljica.
A Kraljica, očekivala je dete... ali se razbolela,
... bila je jako bolesna. Ponestajalo joj je vremena.
A tada ljudi obično počnu da traže čudo. Ili u ovom slučaju, čarobni, zlatni cvet.
Ahh, rekao sam vam da će ona biti važna. Vidite, umesto da deli taj dar od sunca,
ta žena, majka Gotel, prisvojila je njegovu lekovitu moć,
i iskoristila da se učini mladom stotinama godina.
A sve što je trebala da radi, je da peva posebnu pesmu.
*Cvete blještavi i sjajni, neka tvoja moć blista*
*Vrati sat unazad, vrati mi ono što je nekada bilo moje*
*Što je nekada bilo moje...*
U redu, shvatili ste. Pevala je i postala mlada. Jezivo, zar ne?
Našli smo ga!
Magija Zlatnog cveta je izlečila kraljicu.
Zdrava devojčica, princeza je rođena. Lepe zlatne kose.
Pomoći ću vam. To je bila Zlatokosa.
Za proslavu njenog rođenja,
kralj i kraljica su pustili lampion da poleti u nebo.
Pre tog trenutka, sve je bilo savršeno.
A onda se taj trenutak završio.
*Cvete blještavi i sjajni, neka tvoja moć blista...*
*Vrati sat una...*
Gotel je provalila u dvorac, ukrala dete, samo tako! Nestala!
Celo kraljevstvo je tražilo i tražilo, ali Princezu nisu mogli da nađu!
Ali, duboko u šumi, u skrivenom tornju, Gotel je podizala dete kao svoje.
*... vrati ono što je izgubljeno, što je nekada bilo moje...*
Gotel je našla novi čarobni cvet, ali ovaj put odlučila je da ga drži skrivenog.
Zašto ne mogu da izađem napolje? -Spoljni svet je opasno mesto,
pun je strašnih, sebičnih ljudi.
Moraš da ostaneš ovde gde si sigurna. Razumeš li, cvete? -Da, mama.
Ali zidovi tog tornja, nisu mogli da sakriju sve.
Svake godine na njen rođendan, kralj i kraljica...
... puštali su hiljade lampiona u nebo. U nadi da će jednog dana,
njihova izgubljena Princeza, da se vrati.
Hmm... dobro, mislim da se Paskal nije sakrio ovde napolju.
Imam te!
To je dvadeset i dva za mene. Kako bi bilo dvadeset i tri, od četrdeset i pet?
Dobro, pa, šta želiš da radiš?
Da, nisam baš sigurna. Sviđa mi se ovde, a i tebi.
Oh, hajde Paskal, nije baš tako loše unutra.
ZLATOKOSA I RAZBOJNIK
*07:00 uobičajeni jutarnji početak*
*Počinjem sa čišćenjem dok podovi ne postanu čisti*
*Poliranje i vosak, rublje i brisanje, i sve se blista*
*Ponovo čistim i već je 7:15*
*Pa pročitam knjigu, ili možda dve ili tri*
*Pa dodam nekoliko slika u moju galeriju*
*Sviraću gitaru, štrikaću i kuvaću. U stvari...*
* pitam se kada će moj život da počne*
*A nakon ručka puzle, pikado i pečenje*
*Umotavanje u papir, malo baleta i šah*
*Grnčarstvo, lutkarstvo, i izrada sveća*
*Onda se protežem, možda crtam, penjem se, šijem pa čitam knjige*
*Ako imam vremena, još bojim zid, sigurno još ima mesta*
*A onda četkam, i četkam, četkam svoju kosu*
*Zaglavim u istom mestu gde sam oduvek bila*
*I dalje se pitam, i pitam, i pitam, i pitam*
*Kada će moj život da počne?
*Sutra uveče, pojaviće se svetla*
*Baš kao i svake godine na moj rođendan*
*Kako je tamo napolju, gde blješti*
*Sada kada sam starija, majka me možda pusti*
Vau! Mogao bih da se naviknem na ovakav pogled.
Flin, idemo! -Pričekaj.
Aha, navikao sam se. Momci, želim dvorac.
Nakon ovog posla, mogao bi da kupiš sebi dvorac.
Oh, polenska groznica? -Da.
Šta? Čekaj, čekaj. Hej, čekaj!
Možete li da me zamislite u sopstvenom dvorcu? Jer ja sigurno mogu.
Oh, šta smo sve videli, a tek je osam sati ujutro! Gospodo, ovo je veoma velik dan!
To je to! Ovo je veoma važan dan, Paskal.
Najzad ću to da uradim. Pitaću je! -Zlatokosa!
Spusti kosu!
Vreme je! Znam, znam. Hajde, nemoj da te vidi.
Zlatokosa, nemoj da dugo čekam. -Dolazim, majko!
Zdravo, dobrodošla kući, majko.
Zlatokosa, kako uspevaš to da uradiš svaki dan, bez greške?
Mora da je jako iscrpljujuće, mila. -Nije to ništa!
Onda ne znam zašto to traje tako dugo.
Draga, samo te peckam!
U redu... dakle, majko, kao što znaš sutra je veoma važan dan.
Zlatokosa, pogledaj u to ogledalo. Znaš li šta vidim?
Vidim jaku, samouverenu, predivnu mladu damu.
O vidi, i ti si ovde! Samo se šalim, prestani da sve shvataš ozbiljno.
U redu, majko, mislila sam sutra... -Zlatokosa, majka ti je malo potištena.
Da li bi mi zapevala, mila? Posle ćemo da razgovaramo. -Naravno, majko!
*Cvete blještavi i sjajni, neka tvoja moć blista...*
*Isceli povređeno, promeni sudbinu. Spasi izgubljeno, dovedi nazad moje*
Zlatokosa! -Dakle majko... ranije sam te pitala je li sutra važan dan,
...a nisi mi baš odgovorila, pa ću sama da ti kažem: rođendan mi je!
Ne, ne, ne, ne može da bude. Jasno se sećam. Rođendan ti je bio prošle godine.
To je smešno kod rođendana, oni su neka godišnja stvar.
Majko, napuniću osamnaest.
I htela sam da ti kažem šta stvarno želim za ovaj rođendan.
U stvari ono što želim za svaki rođendan... -Zlatokosa molim te, prestani da mumlaš.
Znaš šta mislim o mumlanju. Bla, bla, bla, bla... To je veoma iritantno.
Ma samo te zadirkujem. Tako si slatka, jako te volim, mila.
Želim da vidim lebdeća svetla!
Šta? -Pa, nadala sam se da ćeš da mi pokažeš lebdeća svetla.
Oh, misliš na zvezde. -U tome je stvar...
Ucrtala sam zvezde, i one su uvek tu.
Ali ova, pojavljuju su svake godine na moj rođendan, majko.
Samo na moj rođendan. A ja nekako osećam... da su namenjena meni.
Moram da ih vidim, majko. I to ne samo s mog prozora... već lično.
Moram da znam šta su one. -Želiš da ideš napolje?
Oh, zašto Zlatokosa. Pogledaj se, krhka kao cvet.
*Još si mlado stablo, tek ničeš*
*Ti znaš što smo u ovom tornju.* -Znam, ali...
*Tako je, da budeš na sigurnom, aha...*
*Oduvek sam znala da će doći ovaj dan*
*Znala sam da ćeš uskoro hteti da napustiš gnezdo*
*Uskoro, ali ne još.* -Ali...
*Veruj mi ljubimice, majka najbolje zna*
*Majka najbolje zna, slušaj svoju majku*
*Strahovit je to svet napolju. Majka najbolje zna*
*Na bilo koji način, nešto po zlu će poći, kunem seee*
*Lupeži, nasilnici, otrovni bršljan, živi pesak*
*Kanibali, i zmije, kuge. I velike bube, muškarci oštrih zuba*
*I stani, nemoj više više, samo si me uzrujala*
*Majka ti je ovde, majka će da te zaštiti*
*Mila, ovo ti savetujem*
*Ostavi se drame, drži se mame*
*Majka najbolje zna*
*Majka najbolje zna, poslušaj mamicu. Sama nećeš preživeti*
*Neuredna, neobučena, nezrela, nespretna. Hej, poješćete živu*
*Lakoverna, naivna, pozitivno aljkava*
*Budalasta i malo, onako, hmm... nejasna*
*Pored toga, verujem, postaješ bucmasta*
*Samo ti kažem, jer 'vovim' te*
*Majke razumeju, majke su tu da pomognu*
*Imam samo jedan zahtev*
Zlatokosa? -Da?
Nemoj više da tražiš da napustiš ovaj toranj, nikada.
Da, majko. -Ja te volim jako mnogo, draga.
Ja tebe volim više. -Ja tebe volim najviše.
*Nemoj to da zaboraviš.*
*Ili ćeš da zažališ. Majkaaa*
*Najbolje zna*
Zlatokosa, vidimo se ubrzo.
Biću ovde.
TRAŽI SE FLIN RAJDER ŽIV ILI MRTAV
Ne, ne, ne! Ovo je loše! Ovo je... jako, jako loše, ovo je stvarno loše!
Oni jednostavno ne mogu pravilno da nacrtaju moj nos! -Koga je briga!
Lako je vama da kažete! Vi momci izgledate neverovatno!
U redu, u redu, gurnite me, a ja ću da vas povučem.
Prvo nam daj torbu. -Šta? Upravo sam...
Ne mogu da verujem da nakon svega smo prošli zajedno, nemate poverenja u mene.
Joj.
Sada nam pomozi da se popnemo, lepotane. -Žao mi je, ruke su mi pune.
Šta? RAJDERU!
Vratite tu torbu kako god znate! -Da, gospodine!
Sada je naš, Maksimuse!
Hajde vrećo buva, napred!
Ne. Ne, prestani! Prestani. Daj mi.
Najzad sam.
U redu, dobro, imam čoveka u ormanu.
Imam osobu u ormanu.
Imam osobu u svom ormanu!
Preslaba da se napolju sama čuvam, ha, majko?
Pa... reci to mom tiganju.
Zlatokosa!
Spusti kosu! -Trenutak, majko!
Imam veliko iznenađenje! -Uh, i ja takođe.
Kladim se da je moje iznenađenje veće! -Čisto sumnjam...
Našla sam svoj korenčić. Sada mogu da ti napravim...
...tvoju omiljenu supu od lešnika! Iznenađenje!
Pa, majko, ima nešto što želim da ti kažem.
Zlatokosa, znaš da mrzim da te ostavljam nakon svađe,
pogotovo kada nisam učinila apsolutno ništa loše.
U redu, puno sam razmišljala tome što si rekla ranije.
Nadam se da još uvek ne pričaš o zvezdama. -Lebdeća svetla, da, vodi do toga.
Mislim da smo rešili to pitanje. -Ne majko, samo kažem...
misliš da nisam dovoljno jaka da se čuvam napolju.
Draga, ja ZNAM da nisi dovoljno jaka... da se čuvaš tamo napolju.
Ali ako samo... -Zlatokosa, završili smo s tim. -Ali veruj mi, ja... -Zlatokosa.
...znam što sam... -Zlatokosa! -Oh, hajde... -Dosta sa svetlima, Zlatokosa!
Nećeš napustiti ovaj toranj, NIKADA!
Super. Sada sam loša osoba.
Sve što sam htela da kažem, majko je...
...da sada znam šta želim za svoj rođendan. -A šta je to?
Novu boju. Napravljenu od bele školjke koju si mi jednom donela.
Pa to je vrlo dugo putovanje, Zlatokosa. Traje gotovo tri dana.
Samo sam mislila da je bolja ideja nego... zvezde.
Jesi li sigurna da ćeš biti u redu, ovako sama?
Znam da sam sigurna, dok god sam ovde.
Vratiću se za tri dana. Volim te jako puno, mila.
Ja tebe volim više. -Ja tebe volim najviše.
U redu.
Je li to... kosa?
Opiranje... opiranje je besmisleno.
Znam zašto si ovde i... ne bojim te se.
Šta?
Ko si ti, i kako si me pronašao?
Ne znam ko si. Niti kako sam došao da te pronađem.
Ali mogu li samo da kažem...
Zdravo!
Šta ima? Zovem se Flin Rajder.
Kako je, ha?
Ko još zna moju lokaciju, Fline Rajderu?
U redu, plavušo. -Zlatokosa. -Nazdravlje! Ovako...
Bio sam u situaciji, tumarajući šumom. Naišao sam na tvoj toranj i...
Oh, oh ne, gde je moja torba?
Sakrila sam je! Negde gde je nikada više nećeš naći.
U loncu je, zar ne?
Prestani s tim! -Sada je skrivena, gde je nikada nećeš naći.
Dakle, šta želiš s mojom kosom? Da je odsečeš? -Šta?
Da je prodaš? -Nee! Čuj, jedino što želim da učinim sa tvojom kosom...
...je da pobegnem od nje! Doslovno! -Čekaj, ti ne želiš moju kosu?
Zašto bih želeo tvoju kosu?
Vidi, jurili su me, video sam toranj, popeo sam se, kraj priče. -Ti... govoriš istinu?
DA!
Znam, ali možda on može da me odvede. Ja mislim da govori istinu.
Pogledaj to lice. Ali koji izbor imam?
U redu Fline Rajderu, spremna sam da ti ponudim dogovor.
Dogovor? -Gledaj to ovako...
Znaš li šta je ovo? -Misliš na lampione za princezu?
Lampioni? Znala sam da nisu zvezde.
Pa, sutra uveče osvetliće nebo...
...s tim lampionima. Ti ćeš da glumiš mog vodiča,
...da me odvedeš do ovih lampiona, i vratiš me kući sigurnu.
Tada, i samo tada, vratiću ti torbu. To je moja ponuda.
Da... Ne mogu to.
Na žalost, kraljevstvo i ja nismo si baš dobri,
u ovom trenutku. Dakle, neću te voditi nikuda.
Nešto te je dovelo ovamo, Fline Rajderu.
Zovi to kako želiš, kob, sudbina. -Konj.
Zato sam odlučila da ti verujem. -Strašna odluka, stvarno.
Ali veruj mi kada ti kažem ovo.
Možeš da rastaviš ovaj toranj, ciglu po ciglu,
ali bez moje pomoći, nikada nećeš naći svoju dragocenu torbu.
Jesam li dobro razumeo. Ja te odvedem da vidiš lampione,
...vratim te kući, a ti ćeš da mi vratiš moju torbu?
Obećavam.
A kada nešto obećam, nikada ikada ne kršim to obećanje.
IKADA!
U redu, slušaj, nisam želeo ovo da uradim, ali ne ostavljaš mi izbora.
Dolazi "tinjalo".
Ovo je jedan od mojih lošijih dana. To se obično ne događa.
Dobro, odvešću te da vidiš lampione! -Stvarno!
Slomila si mi "tinjalo"!
Stižeš li, plavušo?
*Vidi svet, tako blizu, a ja sam na pola puta do njega*
*Vidi sve to, toliko je veliko, usudim li se uopšte?*
*Vidi me napokon. Moram to da uradim*
Da li da? Ne. *Idem.*
*Samo miris trave, zemlja, baš kao što sam sanjala*
*Oseti samo taj letnji povetarac. Način na koji me zove*
*Po prvi put ikada potpuno sam slobodna*
*Mogla bih da trčim, da se trkam i igram...*
*I lovim, i cupkam i skačem*
*Kosa leti, lupa, prska i namata se*
*I na kraju osećaj, *
*Kada moj život počinje!*
Ne mogu da verujem da sam to učinila!
Ne mogu da verujem... NE MOGU da verujem da sam to učinila!
Majka će biti tako ljuta. To je u redu, ono što ne zna, ne može da je ubije, zar ne?
Bože, ovo će da je ubije. Ovo je tako zabavno!
Ja sam užasna ćerka, idem nazad.
Nikada se neću vratiti!
Ja sam ljudsko biće dostojno prezira.
Najbolji, dan! Ikada!
Znaš, žao mi je, ali primećujem,
ti si izgleda malo u ratu sa samom sobom.
Stvarno? -Ceo dan, tu i tamo. Kao zaštitnička majka, zabranjeno putovanje.
Ovo je ozbiljna stvar. Ali daj da ti olakšam savest.
To je deo odrastanja. Malo opiranja, malo avanture.
To je dobro, čak zdravo!
Misliš? -Ja ZNAM. Potpuno si pod stresom.
Je li tvoja majka to zaslužuje? Ne. Hoće li joj ovo slomiti srce i skršiti dušu?
Pa naravno! Ali moraš to da uradiš. -Da joj slomim srce?
Na pola. -Da skršim njenu dušu? -Kao grožđe.
Slomiće joj srce, u pravu si.
Jesam. Oh... kako nezgodno.
U redu, ne mogu da verujem da ovo govorim, ali... dozvoljavam ti da odeš.
Šta? -Tako je! Ne zahvaljuj mi. Samo se okreni i idi kući. Zajedno sa žabom.
Ja dobijem nazad svoju torbu, ti se vratiš majka-ćerka odnosima...
utemeljenim na međusobnom poverenju i evo... odemo svako na svoju stranu.
Ne, želim da vidim one lampione. -Ma hajde!
Šta treba da uradim da dobijem nazad svoju torbu?! -Upotrebiću ovo.
Šta je to, lupeži, nasilnici? Jesu li došli po mene?
Ostani smirena, verovatno može da namiriši strah. -Oh, izvini.
Postajem malo... nervozna.
Verovatno bi bilo najbolje da izbegavamo lupeže i razbojnike.
Da, to bi verovatno bilo najbolje.
Jesi li gladna? Znam odlično mesto za ručak. -Gde? -Oh, ne brini.
Znaćeš kad osetiš miris!
TRAŽI SE FLIN RAJDER
Konj iz dvorca. Gde ti je jahač? Zlatokosa.
Zlatokosa!
Zlatokosa, spusti kosu!
Zlatokosa?
Zlatokosa?!
TRAŽI SE FLIN RAJDER
Znam da je ovde negde. Ah, tu je.
Toplo pače. Ne brini, vrlo zabavno mesto, savršeno za tebe.
Ne želimo da se preplašiš i odustaneš od ovog poduhvata, zar ne?
Pa, ja volim pačiće. -Jupi!
Konobar, vaš najbolji sto, molim.
Osećaš li ovo? Duboko udahni kroz nos. Stvarno volim taj miris.
Šta osetiš? Deo je muški miriš, a drugi deo zaista loš muški miris.
Ne znam zašto, ali uglavnom, svi smrde na smeđu boju. Mišljenje?
To je puno kose. -Još raste. Je li to krv na tvojim brkovima?
Zlato, vidi ovo, vidi svu tu krv na njegovim brkovima!
Gospodine, to je stvarno puno krvi! Hej, ne izgledaš baš najbolje, plavušo.
Možda da te vratim kući? Dok je još dan.
Bolje da odemo, iako ovo mesto ima 5 zvezdica.
Ali ako ne možeš da podneseš ovo mesto, možda bi trebala da se vratiš u svoj toranj.
Ovo si ti?
Ne, to jednostavno nisam ja.
Oh, to je on. Greto, idi po stražare.
Od tvoje nagrade kupiću sebi novu kuku. -Meni treba novac!
Daj ga meni! Ja sam bez kinte! -Stanite! -Možemo ovo da rešimo!
Hej, ostavite ga!
Gospodo, molim vas. -Pustite mog vodiča!
Ne nos, ne nos, ne nos.
Spustite ga dole!
U redu, ne znam gde sam, i treba mi on da me odvede da vidim lampione
...jer sam sanjala o njima ceo svoj život. Gde vam je humanost?
Je li iko od vas ikada imao san?
Ja sam imao san. Jednom.
*Ja sam pakostan, zao i strašan. Moja ružnoća može da zgruša mleko*
*Zbog nasilja moje ruke nisu baš najčistije*
*Ali, bez obzira na moj izgled zao, temperament i moju kuku*
*Uvek sam žudio da budem koncertni pijanista*
*Vidi me na bini, izvodim Mocarta*
*Golicam dirke, dok se ne zasjaje. Da, više volim kad me zovu "ubojiti", *
*... za moj šou mešoviti. Hvala...*
*Jer duboko u sebi ja imam saaan*
*On ima san, on ima san*
*Vidiš, ja nisam tako okrutan i opak kao što se čini*
*lako bih lomio kosti, možete me smatrati sanjarom*
*Kao i svi ostali, i ja imam san*
*Imam ožiljke i čvoruge i modrice. A ovde mi nešto curi*
*Da i ne spominjem svoj izgled. Bez obzira na dodatne prste*
*I moju gušu i moj nos. Ja stvarno želim ljubavnu vezu*
*Možete li da me zamislite s posebnom malom damom*
*Veslam u čamcu dole niz potok. Iako sam odvratna štetočina*
*Ja sam ljubavnik, a ne borac Jer duboko u sebi, imam saaan*
*Ja imam san, ja imam san*
*I znam da jednoga dana neće vladati najbolji*
*Iako ljudi vrište zbog mog lica Ja sam dete iza tih snova*
*Kao i svi ostali, ja imam saaan*
*Tor bi želeo da postane cvećar*
*Ganter pravi dizajn enterijera*
*Ulf je pantomimičar, Atilovi kolači su vrhunski*
*Zdravosač plete, Kiler šije Fang se bavi lutkicama*
*A Vladimir skuplja keramičke jednoroge*
A ti? -Izvini, šta ja? -Koji je tvoj san?
Ne, ne, ne. Žao mi je momci, ja ne pevam. *Imam snove kao i vi. Ne, stvarno!*
*Samo mnogo manje, lagani. Uglavnom su negde na toplom i sunčanom*
*Na ostrvu mom ličnom, gde odmaram se sam*
*Okružen ogromnim hrpama novca*
*Imam saaan. Ona ima saaan*
*Ja samo želim da vidim plutajućih lampiona sjaj. I svakim novim satom*
*Srećna sam što sam otišla iz tornja*
*Kao i svi vi dragi ljudi ja imam saaan*
*Ona ima saaan, on ima saaan. Oni imaju saaan, mi imamo saaan, *
*Dakle, naše razlike stvarno nisu ekstremne. Mi smo tim.*
*Zovite nas brutalnim ili sadističkim ... i groteskno optimističnim.*
*Ali duboko u sebi mi imamo saaan Da, svako ovde ima saaaaaan!*
*Da, duboko u sebi, ja imam...*
*Saaaaaaan.*
Našao sam stražare!
Gde je Rajder, gde je?! Znam da je ovde negde.
Nađite ga! Izvrnite mesto naopačke, ako morate!
Idi, živi svoj san! -Hoću.
Tvoj san je sranje, razgovarao sam s njom.
Hvala za sve.
Verujem da je to čovek kog tražite. -Uhvatili ste me!
Gospodine, nema ni traga od Rajdera.
Maksimus.
Šta on to radi?
Prolaz! Hajde ljudi, idemo. Korman, pobrini se da ovi dečaci ne pobegnu.
Igraj se oprezno.
Idemo po krunu.
Imam san, imam neki san.
Zdravo, ohhh, neka mi neko donese čašu!
Jer upravo sam našao visoko piće od... vode.
Oh, prestani ti laskavče!
Gde je izlaz iz tog tunela? -Nož!
Pa, tu smo sigurni. Nisam znao da imaš ono u sebi. Bilo je... impresivno.
Znam! Znam...
Paa, Flin... Odakle si?
Ej, ej, žao mi je plavojko, ja ne radim tu priču.
Ali postao sam jako zainteresovan za tvoju.
Sad, znam da ne bi trebao da spomenem kosu. -Ne. -Ili... Majku.
Jok. -Iskreno, bojao sam se da pitam o žabi. -Kameleon. -Kako god.
Evo mog pitanja, ako želiš da vidiš lampione tako jako,
...zašto nisi otišla i pre?
Uhh, pa...
Flin?! Flin!
Rajderu!
Trči, trči!
Ko je to? -Oni me ne vole.
Ko je to? -Ni oni me ne vole.
Ko je to? -Hajde da samo pretpostavimo na trenutak... da me niko ovde ne voli.
Drži!
Dugo sam čekao na ovo.
O mama, moram da nabavim jedan ovakav!
Trebala bi da znaš da je ovo... najhrabrija stvar koju sam ikada učinio!
A da igramo dva od tri? -Flin!
Flin, pazi!
Trebate da vidite lica jer izgledate... smešno.
Hajde, plavušo! Skoči!
Nema koristi, ništa ne vidim.
Hej, to nema smisla. Totalni mrak je tamo dole.
Ovo je sve moja krivica.
Bila je u pravu, nikada nisam trebala to da uradim.
Tako... tako mi je žao, Flin.
Judžin. -Šta?
Moje pravo ime je, Judžin Ficerbert.
Možda si to htela da znaš.
Imam čarobnu kosu koja svetli kada pevam. -Šta?
Imam... čarobnu kosu koja svetli kada pevam!
*Cvete blještavi i sjajni. Neka tvoja moć blista...*
Uspeli smo. -Kosa ti svetli!
Živa sam! Živa sam! -Nikada to nisam video. Njena kosa svetli.
Judžin... -Zašto joj kosa sija? -Judžin! -Šta je?!
Nije samo da svetli.
Zašto mi se smeje?
Ubiću ga. Ubiću tog Rajdera!
Sredimo njega... Vratimo krunu. Idemo!
Momci.
Možda želite da prestanete da se ponašate poput divljih pasa koji love svoje repove,
i razmislite na trenutak.
Molim vas, nema potrebe za tim.
Pa ako je to sve što želite, onda pođite svojim putem.
Htela sam da vam ponudim nešto vredno hiljada kruna,
bili biste bogati preko svih granica, a to i nije najbolji deo!
Pa, "To je život". Uživajte u svojoj kruni!
Koji je najbolji deo?
On dolazi s osvetom za Flina Rajdera.
Dakle, izgledaš vrlo ozbiljno dok obmotavaš
svoju magičnu kosu oko moje povređene ruke. -Izvini.
Samo nemoj da se zapanjiš...
*Cvete blješti i sjaji*
*Neka tvoja moć blista*
*Vrati sat unazad*
*Vrati ono što je nekada bilo moje*
*Isceli što je povređeno*
*Promeni oblik sudbine*
*Spasi ono što je izgubljeno*
*Vrati ono što je nekada bilo moje*
*što je nekada bilo moje*
Molim te, nemoj da pošiziš!
Ne šizim. Je l' ti šiziš?
Zainteresovan sam za tvoju kosu, i magiju koju poseduje? Koliko dugo to već radiš?
Zauvek, mislim.
Majka je rekla da kad sam bila beba ljudi su hteli da je odseku.
Hteli su da je uzmu za sebe.
Ali, kad se oseče postane smeđa i izgubi moć.
Takav dar mora da bude zaštićen. Zato mi majka nikada ne dopušta...
Zato nikad nisam napustila...
Nikada nisi napustila taj toranj?
I još uvek želiš da se vratiš? -Ne... da.
Komplikovano je.
Dakle, Judžin Ficerbert, ha?
Da, dobro. Poštedeću te "šmrc" priče...
o siročetu Judžinu Ficerbertu, jer je pomalo... pomalo je žalosna.
Bila jednom jedna knjiga. Knjiga koju sam čitao svake noći mlađoj deci.
Priče o Flinigan Rajderu. Razmetljivoj vucibatini, najbogatijem živom čoveku,
Nije loš sa damama... ništa za pohvalu, naravno. -Je li i on lopov?
Pa, nije. U stvari, imao je dovoljno novaca da...
...učini sve što je želeo da učini. Mogao je da ide gde god je hteo da ide.
I... i kao dete, ni sa čim. Ne znam, ja...
To je izgledalo kao bolji izbor. Nemoj nikome da pričaš o ovome, u redu?
To bi moglo da uništi ceo moj ugled. Ah, to ne bismo želeli.
Oh, reputacija, to je sve što čovek ima.
Pa, trebao bih...
Ja, trebao bih da nađem još drva za ogrev. -Hej.
Nek se zna, više mi se sviđa Judžin Ficerbert,
...i to mnogo više, nego Flin Rajder.
Pa, ti si onda prva. Ali, hvala.
Pa, mislila sam da nikada neće otići! -Majko?
Zdravo, mila. Ali, ja-ja-ja... išla sam...
Kako si me pronašla? -Oh, bilo je stvarno lako.
Samo sam slušala zvuk potpune izdaje i pratila sam ga.
Majko... -Idemo kući, Zlatokosa. Odmah. -Ti... ti ne razumeš!
Bila sam na neverovatnom putovanju! Videla sam i naučila toliko puno!
Čak sam i srela nekoga. -Da, lopov sa poternice. Tako sam ponosna.
Idemo Zlatokosa! -Majko, molim te! Mislim da...
Mislim da mu se sviđam. -Sviđaš? Ti? Molim te, Zlatokosa, to je ludost.
Ali mama, ja... -To je razlog zbog kog nikada nisi smela da odeš!
Mila, cela ta romantika koju ste izmislili,
samo dokazuje da si prenaivna da budeš ovde.
Zašto bi mu se sviđao neko poput tebe? Hajde sad, stvarno.
Pogledaj se, misliš da zadivljen.
Ne budi budalasta, pođi s mamom.
*Majka...* -NE! -Ne?
Dakle tako.
*Zlatokosa zna najbolje. Zlatokosa je tako zrela sada*
*Jako pametna gospođica. Zlatokosa najbolje zna*
*Dobro, ako si sada toliko sigurna. Idi i daj mu... OVO!*
Kako si mogla? *To je razlog zašto je on ovde*
*Ne dozvoli mu da te vara. Daj mu i videćeš* -Verujem mu...
*Veruj mi draga moja, ovako brzo će da te ostavi*
*Neću reći da sam ti tako rekla. Ne, Zlatokosa najbolje zna*
*Dakle, ako je on takav san snova*
*Idi i stavi ga na test* -Majko, čekaj...
*Ako laže, ne dolazi mi uplakana*
*Majka najbolje zna...*
Dakle, hej, mogu li nešto da te pitam?
Ima li neke šanse da dobijem super snagu u svojoj ruci?
Ne želim da te lažem, to bi bilo fenomenalno.
Hej, jesi dobro? -Izvinjavam se, jesam.
Samo sam... izgubljena u mislima, valjda.
Mislim, ovako stoje stvari... super-ljudi izgledaju super. Uvek sam bio faca,
rođen sam s tim, ali nadljudska snaga? Zamisli tu mogućnost da samo...
Strpljenje momci. Samo dobre stvari očekuju strpljive.
Šta?
Pa, nadam se da si ovde da mi se izviniš.
Ne, ne spusti me dole. Pusti me!
Hej, polako!
Polako dečko. Polako.
Tako je.
Sada sedi. Sedi. -Šta.
Dobro, sada pusti čizmu. Pusti.
Ti si tako dobar dečko! Jesi!
Umoran si zbog jurnjave za lošim čikom svuda unaokolo? -Izvini?
Niko te ne ceni, zar ne?
Ma daj, on je zli konj! -On je ništa drugo nego veliko srculence.
Nije li tako? Maksimuse.
Mora da se šališ!
Vidi, danas je nekako najvažniji dan u mom životu.
I zato, ne bih htela da ga uhapsiš.
Samo na dvadeset četiri sata, a onda, možete da se lovite koliko god vam to srce želi.
U redu?
A takođe je i moj rođendan. Samo da znaš.
Izvinite!
Hvala Vam!
To je za izgubljenu Princezu.
Zadrži pozu!
Hej, Maks!
Šta je? Pa kupio sam ih!
Većinu njih. -Gde idemo?
Pa, najbolji je dan u tvom životu. Mislim da bi trebala da imaš pristojno sedište.
Jesi li dobro? -Prestravljena sam.
Zašto?
Gledala sam kroz prozor osamnaest godina.
Sanjala sam o tome šta bih osećala... kada se ta svetla dignu u nebo.
Šta ako ne bude sve onako kako sam sanjala?
Biće.
A šta ako bude? Šta ću tada?
Pa to je dobar deo, mislim. Moći ćeš da ideš da pronađeš novi san.
*Sve one dane gledanja s prozora*
*Sve te godine gledala sam napolje*
*Sve to vreme stvarno nisam znala*
*Koliko slepa sam bila*
*Sada sam ovde, trepćem od sjaja zvezda*
*Sada sam ovde, odjednom vidim*
*Stojim ovde, sada je tako jasno gde sam trebala da budem*
*I na kraju, vidim svetlo, kao da se podigla magla*
*I na kraju, vidim svetlo, kao da je nebo novo*
*I toplo je i stvarno i sjajno i svet se nekako pomakao*
*Sve odjednom izgleda drugačije*
*Sada kada vidim tebe*
I ja imam nešto za tebe. Trebala sam da ti dam to pre, ali sam bila preplašena.
U stvari, ne bojim se više. Znaš šta mislim?
I ja počinjem isto.
*Sve te dane jureći za snom*
*Sve te godine živeći u zabludi*
*Sve to vreme stvarno nisam video*
*Kako stvari stoje*
*Ona je sada ovde blista ispred zvezda*
*Ona je sada ovde, odjednom znam*
*Ako je ona ovde, kristalno je jasno gde sam trebao da idem*
*I na kraju, vidim svetlo*
*Kao da se podigla magla*
*I na kraju, vidim svetlo*
*Kao da je nebo novo
*I toplo je i stvarno i sjajno i svet se nekako pomakao*
*Sve odjednom izgleda drugačije*
*Sada kada vidim tebe*
Je li sve u redu? -Oh, da!
Da, naravno. Samo sam...
Žao mi je, sve je u redu. Ima nešto za šta moram da se pobrinem.
U redu.
Odmah se vraćam.
Sve je u redu, Paskal.
Aaa, tu ste! Svuda sam vas tražio, momci, otkada smo se razdvojili.
Hej, zalisci ti dobro stoje, ha? Mora da si uzbuđen zbog toga.
U svakom slučaju, samo sam hteo da kažem,
nismo trebali da se razdvojimo, kruna je samo vaša.
Falićete mi, ali mislim da je tako... najbolje.
Skrivaš nam nešto, opet? Ha, Rajderu?
Šta? -Čuli smo da si nešto našao. Nešto mnogo vrednije od krune.
Želimo nju, u zamenu.
Već sam pomislila da si pobegao s krunom i ostavio me.
I učinio je to. -Šta? Ne.
On ne bi... -Uveri se sama.
Judžin?
Judžin!
Poštena zamena. Kruna za devojku s čarobnom kosom.
Koliko misliš da će neko da plati da ostane mlad i zdrav zauvek?
Ne, molim te. NE!
NE!
Zlatokosa!
Majko?
Oh, moja dragocena devojko! -Majko.
Jesi li dobro? Jesi li povređena?
Kako si... -Bila sam toliko zabrinuta za tebe, mila... pa sam te pratila.
I videla sam kako te napadaju! Idemo, idemo pre nego što dođu!
Bila si u pravu, majko. Bila si u pravu u vezi svega.
Znam draga. Znam.
Vidi! Kruna!
Zlatokosa.
Čekaj, čekaj, čekaj! Momci, momci!
Zlatokosa!
Hajde da završimo s ovim, Rajderu.
Gde idemo?
Eto, kao da se nikada nije dogodilo.
A sada, operi se za večeru. Pravim supu od lešnika.
Stvarno sam pokušala, Zlatokosa. Pokušala sam da te upozorim šta je napolju.
Svet je mračan, sebičan i okrutan.
A ako vidi u vazduhu i najmanji zračak sunca... uništiće ga.
Kako si znao za nju? Reci mi, odmah!
Nismo mi. Već jedna gospođa! -Gospođa?
Nemojte! Čekajte! Ne razumete, ona je u nevolji!
Čekajte! -Zlatokosa?
Zlatokosa, šta se događa tamo gore?
Jesi li dobro?
Ja sam ta izgubljena Princeza.
Molim te, odgovori, Zlatokosa. Znaš kako mrzim mumlanje.
Ja sam ta izgubljena Princeza! Nisam li?
Mumlam li, majko? Treba li uopšte da te zovem tako?
Zlatokosa, čuješ li ti sebe? Zašto postavljaš tako smešna pitanja?
Ti si kriva! Ti si za sve kriva!
Sve sam to učinila da zaštitim tebe.
Zlatokosa... -Propustila sam ceo svoj život,
skrivajući se od ljudi koji bi iskoristili moju moć?
Zlatokosa! -A trebala sam da se skrivam... od tebe!
Gde ćeš otići? On neće biti tu za tebe.
Šta si mu učinila? -Taj kriminalac? Biće obešen zbog svojih zločina.
Ne. -Hajde, hajde, sve je u redu. Slušaj me.
Sve je onako kako bi trebalo da bude. -NE!
Nisi bila u pravu, što se tiče sveta. I pogrešila si u vezi mene.
I nikada ti više neću dozvoliti da koristiš moju kosu!
Želiš li da budem loša osoba? U redu. Sada sam loša osoba.
Šta je ovo? Otvori!
Koja je lozinka? -Šta? -Nije.
Otvori ta vrata! -Nisi ni blizu. -Imaš tri sekunde! Jedan...
Dva...
Tri...
Tiganj! Ko bi rekao, zar ne?
Glavu dole! -Glavu dole! -Palci gore! -Palci gore!
Širi kolena! -Širi kolena! Širi kolena?
Zašto moram da imam...
Maks. Ti si ih doveo ovde?
Hvala ti.
Ne stvarno, hvala ti. Osećam da možda sve ovo vreme...
nismo razumeli jedan drugog. Mi smo stvarno...
Da, imaš pravo, trebali bismo da idemo.
Maks. Maks!
U redu, Maks, da vidimo koliko brzo možeš da trčiš.
Zlatokosa.
Zlatokosa, spusti kosu!
Zlatokosa, mislio sam da te nikada više neću videti!
Vidi šta si učinila, Zlatokosa. Oh, ne brini mila.
Naša tajna će umreti s njim.
A što se tiče nas...
Mi idemo tamo gde te niko, nikada, više neće naći!
Zlatokosa, stvarno. Dosta je bilo! Prestani da se opireš!
NE! Neću da prestanem! Svaki minut ostatka mog života ću da se borim!
Nikada neću prestati da pokušavam da pobegnem od tebe!
Ali, ako mi dozvoliš da ga spasim, otići ću s tobom.
Ne! Ne, Zlatokosa!
Nikada neću bežati, nikada neću pokušati da pobegnem.
Samo mi dozvoli da ga izlečim.
A ti i ja ćemo biti zajedno. Zauvek, baš kao što želiš!
Sve će biti kako je i bilo. Obećavam.
Baš kao što želiš.
Samo mi dozvoli da ga izlečim.
U slučaju da ti padne na pamet da nas pratiš.
Ju... Judžin!
Tako mi je žao. -Sve će začas da bude u redu! -Ne, Zlatokosa!
Obećavam, moraš da mi veruješ! -Ne... Ne mogu da ti dopustim da to uradiš.
A ja tebe ne mogu da pustim da umreš. -Ali, ako to učiniš...
Onda ćeš... umreti. -Hej!
Biće sve u redu.
Zlatokosa, čekaj...
Judžin, šta?! NEEE!
Ne... NE!
Šta si učinio? ŠTA SI UČINIO?!
Ne, ne, ne, neee!
NE!
Ne, ne, ne, ne! Judžin?
Pogledaj me, pogledaj, ovde sam! Ne idi, ostani sa mnom, Judžine.
*Cvete blještavi i sjajni, neka tvoja moć blista...*
*Vrati sat unazad, vrati mi ono što je nekada bilo moje...*
Zlatokosa... -Šta je?
Ti si bila moj novi san.
I ti si bio moj.
*Isceli što je povređeno*
*Promeni oblik sudbine*
*Spasi ono što je izgubljeno*
*Vrati ono što je nekada bilo moje*
Ono što je nekada bilo moje.
Zlatokosa? -Judžin.
Jesam li ti ikada rekao da "padam" na brinete?
Pa, možete da zamislite šta se sledeće dogodilo.
Kraljevstvo se veselilo, što se izgubljena Princeza vratila.
Zabava je trajala celu nedelju. I iskreno, većine se ne sećam.
Snovi su se svuda obistinili. Taj tip je rešio da postane najpoznatiji koncertni
pijanista na svetu.
A ovaj tip? On je najzad pronašao ljubav.
Što se tiče ovog tipa, dobro, pretpostavljam da je srećan.
Mada on to ne može da mi kaže.
Zahvaljujući Maksimusu, kriminal u kraljevstvu je nestao gotovo preko noći.
Kao i većina jabuka.
Paskal, nikada se nije promenio.
I na kraju, Zlatokosa je kod kuće, i najzad ima pravu porodicu.
Ona je bila princeza vredna čekanja. Povrh svega, ona je vodila kraljevstvo
sa svom milošću i mudrošću kao i njeni roditelji pre nje. A ja?
Pa, počeo sam opet kao Judžin. Prestao sam da kradem. U stvari, sav sam se promenio.
Ali znam šta se pitate. Jesmo li se Zlatokosa i ja ikada venčali?
Pa, s veseljem vam kažem, da nakon godina i godina...
... i godina prošnje...
JA sam najzad rekao "DA". -Judžine!
U redu. Ja sam nju pitao. -Hoćemo li živeti srećno do kraja života?
Da, hoćemo.
§ SlavijaFILM §
Ispravka teksta i sinhronizacije: faks86 www.podnapisi.net