ВОДОВЪРТЕЖ (1949)
по романа на Гай Ендор
Сивият кабриолет, моля. - Да, госпожо.
Спрете мотора, ако обичате.
Излезте. - Затворете вратата. Какво искате?
Ще поговорим вътре. Аз съм детективът на магазина.
Изобщо нямам време. - Няма да отнеме много.
Отворете си чантата. - Не разбирам.
Отворете я, моля. - Тръгвам си. Няма да търпя
да говорите така с мен. - Добре, щом искате така.
Хари. - Да, г-н Морган?
Искам да бъдеш свидетел.
Виждаш ли тази брошка? - Да, г-н Морган.
Добре. Имате ли бележка за тази брошка, госпожо?
Ако имате, бих искал да я видя.
Хайде, губим време. След малко ще се събере тълпа.
Първи етаж.
Най-вероятно просто се преструва. - Винаги припадат, когато ги хванат.
Особено тези, които изглеждат луксозни.
Добре, госпожо. Сега се изправете.
Кажете си името. - Не. Не мога да ви го кажа.
Имаме улики. Не можете просто така да се измъкнете.
Продавачката ви е видяла да крадете.
Точно така. Брошката с русалката струва 300 долара.
Тя каза, че търси нещо по-скъпо.
Обърнах се към витрината и видях отражението й, как тя открадна...
Брошката е открита в чантата ви от г-н Хоган.
Можете да кажете името си и да си признаете
или да запазите всичко за полицията. Ако знаете нещо по-добро, кажете го.
Не сте длъжна да говорите, г-жо Сътън.
Още ви се вие свят и не можете да си спомните.
Хей, чакайте малко. Кой е този, адвокат ли?
Г-н Симс знае кой съм. - Да, но сега съм зает, г-н Корво.
Ако тази жена ви е приятелка... - Не, не е.
Притеснявам се за вас, г-н Симс, и за вашата съпруга,
моя клиентка и много скъпа приятелка.
Не мисля, че проблемите, които си създавате, ще й харесат.
Не се притеснявайте, г-н Корво. Не си създавам проблеми, уверявам ви.
Все още не. Но се забърквате в един от най-големите публични скандали,
които някога е имало в магазина.
Жената, която притеснявате, е г-жа Уилям Сътън,
съпруга на известния психоаналитик. Третирайки я като обикновена крадла,
дескридитирате повече себе си, отколкото нея.
Г-це Уилсън, погледнете дали г-жа Уилям Сътън
има сметка при нас. Сигурен съм, че има.
Ваша работа, като мениджър, е да пазите клиентите си,
както и магазина, от скандали. - Нямам нужда от съветите ви.
Ще мислите различно, когато видите името си на първите страници.
Човекът, който преследва болна жена в състояние на нервно разстройство.
О, тя е болна? - Знаете, че е. Имате опит.
Богата и възпитана жена, като г-жа Сътън, не може да е крадла.
Но брошката беше в чантата й. - Някой крадец я е сложил там.
Разбирам. Твърдите, че има клептомания.
Д-р и г-жа Уилям Сътън имат кредит по отворена сметка от пет години.
Разбирам. Да, виждам.
Виждате, че г-жа Сътън е достатъчно богата да купи дузина такива брошки.
Вижте, г-н Корво, не искам проблеми. - Така си и помислих.
Въпреки че сме длъжни да отчетем този случай и да заведем дело,
дори и да не съобщим на властите. - Много ви благодаря, г-н Симс.
Предполагам, че ще добавите стойността на брошката към сметката,
което ще разреши проблема с изгода за всички.
Сега това законно е ваше, г-жо Сътън.
Купили сте я, платили сте за нея и можете свободно да я носите,
без да се притеснява полицията.
При мъжа ми има ли някой, г-це Хол? - Да, посетител.
Трябва да го видя. Моля ви, повикайте го.
Имам заповед да не го притеснявам... - Знам, г-це Хол, знам.
Разбира се, ако сте болна или... - Тогава му занесете тази бележка.
Просто му я дайте. Ще изчакам горе.
Трябва да му разкажа.
Още сега.
Ан.
Ан, добре ли си? - Здравей, скъпи.
Какво се е случило? - Нищо, скъпи.
Благодаря. Нищо.
Изглеждаш много красив посред бял ден,
насред всички глупости, с които те изморяват пациентите.
Г-ца Хол ми каза, че си се върнала много разтревожена.
Каза ми, че яростно си настоявала... - Колко глупаво... "яростно".
Просто я попитах дали си зает. Исках да знам
дали ще искаш да отидем тази вечер на концерт. Хейфиц ще е там.
Отдавна не си слушал жива музика. Мисля, че ще те отпусне.
Г-ца Хол сигурно малко е изпуснала контрола над реалността.
Мисля, че толкова често общува с бедните ми пациенти,
че за нея всичко звучи като истерия.
И бих искал да пропусна концерта, ако не възразяваш.
Трябва да напиша едно писмо.
Разбира се, че не, скъпи. - Благодаря.
Много съжалявам, че остави пациента си без причина.
Никой не е пострадал от това. Няма да му е мъчно за мен.
Това е онзи млад ветеран. Говорих ти за него.
Този, който не говори?
След две седмици той все още идва всеки ден.
Сяда и не може да говори.
Тогава защо идва при теб, след като не иска да си помогне?
С времето ще си помогне. Просто е доста трудно
да започнеш да разбираш страха, тайната и вината.
Войната е била по-лека битка от тази, която е в момента в него.
Бил, ти всеки ден се бориш с болни хора и жалките им комплекси.
Трябва да ги мразиш. - Съвсем не, скъпа.
Просто се опитвам да им помогна. Те са работата ми.
Не, работата ти е в главата, да завършиш книгата си.
Ти сам ми го каза. А те ти пречат.
Спри да говориш за мен като за неосъществен гений. Не съм.
Аз съм доста зает доктор и щастлив мъж. Завидна комбинация.
Не бих сменил това и срещу дузина книги.
Бил, ти си чудесен.
Винаги се отнасяш с мен толкова добре. Само бих искала...
Какво би искала? - Да мога да ти помагам.
Ако бях по-съобразителна, би могъл да говориш за научните си проблеми.
Просто остани такава, каквато си била винаги – умна и красива.
Домът на д-р Сътън? - Кой е?
Кой се обажда, моля? Изчакайте за момент.
Г-н Дейвид Корво. - Кажи му, че нямам време.
Няма значение. Можеш да почистиш по-късно.
Добър ден, г-н Корво.
Извинете, но не мога.
Днес съм заета.
Г-н Корво, това е невъзможно. Вече имам уговорка за обяд.
Но защо да се виждам с вас?
Напълно разбирам.
Разбира се, щом настоявате.
Да.
Да, ще дойда. В 13:00 ч..
Благодаря, Винсент.
Постъпихте мъдро, че не казахте на съпруга си, г-жо Сътън.
Обикновено успешния брак се основава на това,
че мъжът и жената не знаят нищо един за друг.
Много сте уплашена, за да ядете ли, г-жо Сътън?
Не съм гладна. - Разбирам.
Очаквате подлия шантажист да свали маската
и да започне шантажа си. - Какво искате?
Имате предвид... колко? - Да.
Е, спасих ви от неприятен скандал,
който би могъл да разруши кариерата на безупречния ви съпруг.
Каква реклама за известен психоаналитик,
който не знае, че е женен за клептоманка.
Искате ли да ми платите, за да не попадне тази история във вестниците?
Да. - Сега ли?
Да, сега.
Разбирате ли, никога не ми се е налагало да бъда злодей.
Не ми харесва да всявам ужас в такава красива жена.
Моля, не говорете. - Да, забравих.
Вие купувате мълчанието ми.
5000 долара. Това е сериозна сума,
като се има предвид, че не трябва да се плащат данъци.
Ще го взема, ако нямате намерение да съобщите на Чичо Сам или на мъжа ви.
Много малко жени имат собствени сметки в банката.
И то, очевидно, големи.
Това е всичко, което ще платя. Достатъчно е. Нали?
Вие сте разочарование, г-жо Сътън, за жена на човек, като д-р Сътън.
Първо, глупаво е да предполагате,
че можете да се отървете от изнудвач, като му давате пари.
И, което е по-лошо, да ме мислите за отвратителен мошеник.
Вземете си чека, г-жо Сътън. Дълбоко засегнахте самолюбието ми.
Винаги съм предполагал, че изглеждам искрен
и че честното ми сърце сияе на моето не много блестящо лице.
Пошегувах се, г-жо Сътън. Моля ви, Винсент е мой стар приятел.
Не искам да си помисли, че съм толкова жесток,
че да накарам красива жена да плаче в супата.
Така е по-добре. Благодаря.
Сега може ли да ви кажа защо поисках среща с вас?
Имам нещо за вас и съм сигурен, че ще ви накарам да забравите за вчера.
Убедих мениджъра, г-н Симс, да ми даде:
"Г-жа Уилям Сътън, отчет за кражба", от документацията на магазина.
Ето, вземете. Ако го скъсате,
няма да има и помен от вчерашния инцидент.
Чувствам се толкова глупаво.
Как мога да ви се отблагодаря? - Моля.
Познавате ли Тина Косгроув?
Не много добре. Бях на една от нейните вечеринки.
Във вторник устройва една в моя чест.
Във ваша чест? Трябва да сте известен?
В очите на Тина, всеки, който посети три от вечеринките й,
автоматично става знаменитост. Аз получих това звание миналия месец.
Тина, скъпа.
Забележителна вечеринка. Всички са тук.
Обожавам хората, достатъчно известни, за да ме познават.
Великолепно, Тина. Където и да си, винаги събираш отбрано общество.
Не ставай глупав, скъпи. Не трябва да събирам общество.
Аз го създавам.
Искам да се запознаеш с почетните ми гости.
Дейвид. Това е Феручо, 31-и барон Равело.
Това е възхитителната му съпруга Тафи Лу.
Аз съм виновна, че ги събрах.
Снимате ли се в киното, г-н Корво? - Не.
Г-н Корво чете душите, наблюдава човешките съдби по звездите
и урежда благосъстояние на други хора за минимално заплащане.
Забележително. Винаги съм се възхищавал от гадателите, г-н Корво.
Не съм точно "гадател". - Той е гений.
Преди да си тръгнете, трябва да чуете лекцията му за хипнозата.
Не съм съвсем хипнотизатор.
Използвам много науки в експериментите ми с хората.
Например вие, бароне, сте роден през ноември.
В края на ноември. Нали така? Стрелец сте.
Откъде знаете?
Склонен сте и към хипертиреоидизъм, имате напрежение в очите,
възпалени клепачи и постстресов тон в гласа,
с маниакално-депресивни тенденции.
Събирайки тази информация, получаваме човек със силен характер,
страдащ от пристъпи на меланхолия през миналата година
и на когото са минавали мисли за самоубийство.
Но как разбрахте? На никого не съм казвал, освен на Тафи Лу.
Как звездите могат да ви го кажат? - Не са звездите, а очите ми.
Те също са наука.
Порязването е излекувано скоро. Зараснало е лошо.
Този човек е изумителен.
Вече няма да направите и крачка, без да се консултирате с него.
Ще уредя всичко. Ще го доведа в Италия на сватбата ви.
За теб това ще са големи разходи. - Ще ми е приятно.
Правите от нас обирджии, което не е честно.
Да ти донеса ли нещо за пиене, Ан? - Да, моля.
Довиждане. Надявам се новият ви брак да ви донесе нещо полезно,
а не само развод.
Чиста канаста, момчета. - Така.
Това ще ти помогне за главоболието.
Много ли се забелязва? - Не много. Малко гледаш накриво.
Как разбрахте, че баронът е роден през ноември?
Тафи Лу е мое протеже. Говорих с нея час преди да дойда.
Доста изобретателно. - Радвам се, че си тук.
С теб вечеринката на Тина стана почти човешка.
Доста си далеч от всичките тези хора.
Искам да ти помогна, Ан. Очите ти са пълни със страх и напрежение.
Спала ли си? - Не.
От онзи ден? - Не мога да заспя.
Хапчетата не помагат ли? - Безполезни са. Не заспивам от тях.
Само ми става лошо. - Да, знам.
Трябва да поискам други от Бил. - Няма нужда.
Съпругът ти не е толкова глупав. Ако разбере, че страдаш от безсъние,
ще започне да търси причината и, вероятно, ще я научи.
Не искаме да го разочароваме и да се окажем като всички останали
заблудени клиенти на дивана на аналитика.
Само да можех да заспя. - Трябва ти изход.
Не можеш да отидеш при доктора.
Съпругът ти ще научи за това на първата среща на психиатрите.
Може би ще пребориш предубеждението към скромния астролог,
чиято медицинска диплома е благодарността на клиентите му.
Благодаря, но не мога да стана ваш пациент.
Ти вече си мой пациент. Фактът, че знам за твоята клептомания,
фактът, че знам за болестта ти и че тя заплашва да излезе извън контрол,
ми дава медицинска представа за живота ти.
Не е ли така? - Да. Аз...
Предполагам, че е така. - Можеш да се отпуснеш с мен.
Не трябва да се измъчваш с опити да изглеждаш нормална,
тиха и предана жена, която не смее да разстройва заетия си съпруг.
Можеш да разкриеш душата си пред мен.
Това означава, че лечението ти вече започна.
Мога да направя така, че да спиш всяка нощ.
Девет часа спокоен, щастлив сън.
Как? - Довери ми се. Погледни ме.
В главата нямаш никакви мисли и страхове.
Довери ми се. Мога да ти помогна.
Не мисли за нищо. Забрави.
Не си спомняй за нищо. Просто затвори очи и забрави.
Забрави.
Чуваш ли ме, Ан? - Да.
Чуваш само моя глас.
Всички други звуци са изчезнали.
Ще чуваш само моя глас, докато не те събудя.
Да.
Трябва да правиш каквото ти кажа.
Разбираш ли това? - Да.
Отиди до прозореца. Затвори завесите.
Отиди до вратата. Затвори я.
След това се върни обратно и седни.
Сега си отвори очите.
Затвори вратата.
Дай ми ръка, Ан.
Сложи си ръката в моята, Ан.
Стисни ми ръката.
Затвори очи.
Ще ти заповядам нещо и умът ти трябва да се подчини.
Да.
Днес, в 23:00 ч, ще отидеш да спиш. - Ще отида да спя.
Тази вечер ще заспиш в 23:00 ч. и ще спиш в продължение на 9 часа.
Ще спя в продължение на 9 часа.
Няма да си спомняш нищо от това, което се случи тук. Нищо.
Ще се събудиш бавно и с приятно чувство.
Сега се събуди.
Бях заспала ли? - Просто се отпусна за минутка.
Чувстваш ли се по-добре? - Да. Доста по-добре.
Наистина се чувствам отпочинала. - И довечера ще спиш без проблеми.
Но ако го направя...
Извинете. - Тери, заповядай.
А кой е това?
Една жена, която вече не ми се възхищава както преди.
Казва се Тереза Рандолф. Утре, в 15:00 ч., Ан.
Какво утре в 15:00 ч.? - Ще те чакам в моя апартамент.
Във вашия апартамент? - Придаваш на обикновена дума
глупаво значение, което направо ни връща във Викторианската епоха.
Работя в моя хотел. Намирам това за по-удобно и не толкова скъпо.
Извинявам се. - Утре в 15:00 ч.?
Да. Ще дойда. Погледнете, 31-ят барон Равело изглежда така,
все едно ще избяга, щом вас ви няма. По-добре е да направите нещо за това.
Доволен съм, че успях да върна остроумието ти, дори и за моя сметка.
Ще отида да се пооправя малко.
Как ти се струва? Той говори и италиански.
Извинете. - Бедното момиче, просто е побъркано.
Ето, забравих си пудрата.
Вземете моята, г-жо Сътън. - Благодаря.
Малко е тъмна. - Харесва ми този оттенък.
От него не изглеждаш като мъртвец на слънчева светлина.
Аз съм Тереза Рандолф. - Здравейте.
Много съм задължена на съпруга ви.
Той е много умен и честен човек. - Да. Наистина е такъв.
Отдавна ли познавате г-н Корво, г-жо Сътън?
Не много. - А аз отдавна.
Разбира се, това изобщо не е моя работа, скъпа.
Не принадлежа към учтивата общност на съпругите.
Какво имате предвид? - Само искам да бъда полезна.
Искам да ви предупредя за Дейвид. - Да ме предупредите?
Не сте ли доста самонадеяна, г-жо Рандолф?
Няма причина да ревнувате от мен. Мога да ви бъда майка.
Да ревнувам? - Той иска парите ви и ще ги получи.
Ще ви държи, докато не постигне това, което му трябва. Няма да се спре.
Цял живот живее за сметка на жените.
Забранявам ви да говорите с мен за Дейвид Корво.
Няма да търпя това. - Момичета! Момичета!
Борба за скъпия Дейвид в моята спалня.
Това е най-драматичното нещо, което се е случвало в нея.
ПСИХОАНАЛИТИК ОТ ЛОС АНДЖЕЛИС Е ГЛАВЕН ЛЕКТОР
НА КОНФЕРЕНЦИЯ В САН ФРАНЦИСКО.
Три дни и три нощи без теб.
Това е голяма жертва в името на психиатрията.
Не искаш ли да дойда с теб, Бил? Харесвам Сан Франциско.
Ще се отегчиш до смърт. Денонощно събрания.
И аз нямаше да отида, ако не ме бяха определили за лектор.
Разбира се, че трябва да отидеш.
Ще съм самотна, но ще се гордея с теб.
Скъпи, цялата съм в крем. - Това е незначителна подробност.
Добре ли си прекара на вечеринката у Косгроув?
Да, беше много мило. - Радвам се.
Кой беше? - Обичайните хора.
Най-голямото удоволствие, което получавам, е когато излезем заедно
и хората те гледат и си казват: "Кое е това прекрасно момиче?"
"Това е съпругата на д-р Сътън. Тя му е много предана."
Главата ми се надува като балон. - Благодаря ти, скъпи.
Много ми се спи. Колко е часът? - Само 23:00 ч.
Извини ме, но... си лягам.
Ще загася след минутка.
Е... моята спяща красавица.
Свали си поне халата и пантофите.
Хей.
Ало, Дейзи? Очаквам г-жа Сътън. Ще кажеш ли да я изпратят горе?
И не ме свързвай с никого, докато не ти кажа.
Благодаря.
Дейзи, казах да не ме притесняват.
Палм Спрингс? Добре, свържи ме.
А, Тери. Беше ми интересно да разбера кой може да е в Палм Спрингс в сряда.
Не. Казах ти, че първо на теб ще ти върна парите.
Няма да имаш шанса да развиеш новия си комплекс на мъченичество
и да унищожиш и двама ни.
Даваш всеки долар на любящата си дъщеря
и продължаваш да живееш като честна жена.
Моя скъпа екс-обожателко, не мисля, че е твоя работа
откъде мога да намеря пари и по какъв начин.
Да, още повече, че аз съм учтив мошеник.
Да, съгласен съм. Лъжец, хитрец и...
Как беше още? А, да, без капка съвест.
Много добре. Днес си в чудесна форма, Тери.
Останах почти сам заради твоето повяхващо очарование.
Не, няма да ти намеря парите до утре.
Казах ти, че ще трябва още седмица. И се пази, скъпа.
Марс и малките планети встъпват в твоя седми дом до 21-ви.
Това може да означава сериозни неприятности, ако не си внимателна.
Дочуване, скъпа.
Г-н Корво тук ли е? - Г-жа Сътън?
Да. - Качете се горе. Апартамент 9-Б.
Къде е телефонът? - Там, но г-н Корво ви очаква.
Благодаря.
Апартамент 9-Б, моля.
Ало? Скъпа Ан, къде си?
Много си точна. Това е голямо достойнство за пациента.
Заповядай, качи се... 9-Б.
Какво? Скъпа моя Ан, говориш пълни глупости.
Винаги се срещам с пациентите си в апартамента ми.
Тук е моят кабинет.
Много добре. Ще се покоря на твоите угризения на съвестта.
Здравей, скъпа. Мога да кажа, че поведението ти
би обезпокоило всеки честен човек. - Извинявай, че те притеснявам.
Аз не окуражавам работата си с глупости използвани от съпруга ти
и неговите приятели професори, като меки кушетки и записващи машини.
Моята професионална етика не е общоприета както при тях и не включва
занимания по медицина в хола. - Тук някъде има ли бар или кафе?
Извини ме, но не мога да те разбера.
Ти се страхуваш не от мен, а само от себе си.
Отпусни се. Да отидем там и ще бъдеш в безопасност
от всякакви, неподобаващи за една жена пориви.
Вие сте доста самоуверен и доста глупав, г-н Корво.
Негодуванието на пациента винаги е признак за прогрес.
Като твой доктор, мога ли да привлека вниманието ти
към нелогичността на твоето поведение?
Много по-добре ще е да седиш незабелязана в моя апартамент,
отколкото да седиш тук пред всички и да пиеш коктейли като на среща.
Карате ме да се чувствам съвсем млада.
Не съм чувала такива очарователни думи от времето на колежа.
Щастливи дни ли бяха? - Да.
По-щастливи от сега? Познавам те по-добре, отколкото сама се познаваш.
Ти си нещастна. Недоволна си.
Затворила си се в образа на безметежна и предана жена.
Разбира се, тази роля те опустошава.
Знаете ли, направихте така, че да ме е срам, че съм тук.
Защото би трябвало да отида при съпруга си, а не при вас.
Съпругът ти няма да те излекува, Ан. Заради него си се разболяла.
Това са глупости. - Не трябва да се страхуваш от това,
което искаш. По-добре е от това да крадеш,
по-добре е от нервен срив. - Разбирате ме погрешно.
Аз не търся любовна афера.
Винсент.
Страхуваш ли се да започнеш с ликьор? - Ще пия мартини.
Две мартинита, Винсент. - Да, г-н Корво.
Снощи спа ли? - Да.
Девет часа. Сутринта се събудих съвършено нова жена,
все едно нищо не се е случвало.
Предполагам, че това е внушило малко доверие към твоя доктор.
Може ли да съм откровена? - Моля.
Снощи чух нещо за вас, което може и да не е вярно.
От г-жа Рандолф, предишната ми пациентка,
която ходи с халюцинациите си в кабинета на съпруга ти?
Едва ли е надежден източник на информация.
Може би не е. Но аз съм достатъчно голяма, за да познавам техниката ви.
Имате талант да омайвате жените и да ги правите зависими от вас.
Мога да те избавя от мъчението да се наричаш г-жа Уилям Сътън.
Страхувам се, че си губите времето. - Моля те, седни.
Разбирам те. Ти обожаваш съпруга си и се нуждаеш от мен като от човек,
който може да ти помогне да заспиш, без да будиш него.
Да. И ще ви платя за това. 50 долара за всеки сеанс.
И ще идвам всеки ден.
Къде искаш да провеждаме сеансите, тук, в бара ли?
Защо не.
Тери Рандолф може да бъде истински проблем.
Ще ми дадете ли адреса й? Чувствам се виновна, че разговарях така с нея.
Мисля, че трябва да й напиша извинение.
Обади й се веднага. Кажи й, че си приела предупреждението и навътре,
и ще общуваш с мен само като с доктор, на дистанция четири стъпки.
Кой е номерът й? - От централата ще ти го кажат.
Благодаря. - Дейзи.
Моля ви, дайте ми номера на г-жа Тереза Рандолф.
Винсент.
Винсент. Стана дребен инцидент.
Почисти и донеси още две мартинита. - Да, сър, веднага.
Побързай, Винсент. - Да, сър.
Г-жа Рандолф не отговаря. Ще опитате ли по-късно?
Да, разбира се. Ще бъда в бара с г-н Корво.
Е? - Не си е вкъщи.
Съжалявам. Допий си мартинито.
Отпусни се и да започваме сеанса.
Скъпи мой, само няколко думи са нужни да опишат
колко силно и отчаяно те обичам, а също така...
Дайте ми това.
Мъртва ли е? - Да.
Изключи алармата. Аз ще се обадя в полицията.
Оператор. Полицията, моля.
Ето показанията ви, г-жо Сътън.
Ако не сте съгласна с нещо, отбележете с какво.
"Показание, дадено от Ан Сътън, жителка на Уестууд, Калифорния."
Засвидетелствано от лейтенант Джеймс Колтън,
сержант Робърт Джефрис и д-р Питър Девол,
психиатър към полицията на Лос Анджелис,
в 23:20 ч., на 3 юни 1949 г.
Въпрос: "Как се казвате?" Отговор: "Г-жа Уилям Сътън."
Въпрос: "Къде живеете?" Отговор: "На "Уилоу драйв" 725."
Въпрос: "В колко излязохте вечерта?" Отговор: "Не помня."
Въпрос: "Ще ни кажете ли защо отидохте в дома на г-жа Рандолф?"
Отговор: "Не знам." Въпрос: "Г-жо Сътън, ще ни кажете ли
как влязохте в дома на г-жа Рандолф?"
Отговор: "Не помня." Въпрос: "Знаете ли, че г-жа Рандолф
е била удушена между 21:00 и 22:00 ч.?"
Отговор: "Да, знам." Въпрос: "Допускате ли, г-жо Сътън,
че шалът, намерен около врата на г-жа Рандолф,
и който ви показваме сега, е ваш?" Отговор: "Да, това е моят шал."
Въпрос: "Тази брошка със счупена игла е била открита на пода до тялото.
Вие ли я изпуснахте, когато удушихте г-жа Рандолф?"
Отговор: "Не знам." Въпрос: "Имате ли причина да мразите г-жа Рандолф?"
Отговор: "Да." - Това не е вярно. Не съм я мразила.
Но вие казахте, че сте я мразили.
Чух го. - Не съм го казвала.
Казвам ви, че не помня защо отидох там.
Не може да съм извършила това. Не бих могла.
Освен...
ако не съм луда.
Освен, ако не съм се побъркала.
Ако искате, мога да махна забележката за омразата ви към г-жа Рандолф.
Без значение е.
Това си е чисто безумие.
Тогава ще продължа да чета.
Въпрос: "Отидохте в къщата на г-жа Рандолф, за да я убиете ли?"
Отговор: "Не помня защо отидох."
Ало?
Сан Франциско.
Д-р Уилям Сътън ли е на телефона?
Извинете, не ви чувам. Ще повторите ли, моля?
Да, г-жа Рандолф е моя пациентка.
Какво?
Ще можете да хванете самолета в 14:00 ч., докторе.
Ще съм ви признателен, ако дойдете веднага в офиса ми в кметството.
Скоро ще е тук.
Не трябваше да му казвате по телефона. Той ще си помисли...
Какво ще си помисли, г-жо Сътън? - Че аз съм го направила.
Искате да кажете, че не сте го направили вие, г-жо Сътън?
Не знам. Не знам какво се е случило.
Нищо не мога да си спомня.
Всичко това е сън!
Какво ще кажете, докторе? Идва ли на себе си?
Мисля, че да.
Шокът преминава.
Още малко, г-жо Сътън.
"Въпрос: "Искате ли да добавите нещо към заявлението ви, г-жо Сътън?"
Отговор: "Не." Въпрос: "Признавате ли,
че тези показания са дадени от вас доброволно,
без обещания за освобождаване или заплаха от насилие
и след като бъдат приведени в писмена форма
вие ще ги подпишете?" Отговор: "Всичко ще подпиша."
Завършени в 23:00 ч."
Заповядайте, г-жо Сътън.
На последната страница, моля.
Благодаря ви.
Давай, Боб. - Да вървим.
Не ме интересува какво е подписала. Тя не е виновна за това убийство.
Оставих показанията отворени, защото исках да ви задам няколко въпроса,
които могат да изяснят някои неща и на двама ни.
Съпругата ви някога говорила ли ви е за Дейвид Корво?
Какво общо има Дейвид Корво с нея?
Д-р Сътън, знам, че ви е трудно,
но имате право да знаете всички факти.
Съпругата ви е била свързана доста тясно с Дейвид Корво.
Това е смешно.
Не го вярвам.
Отказвам да слушам такива неща за съпругата си.
На ваше място бих ги изслушал. - Този случай е срещу нея.
Не можете да ми казвате, че жена ми и Дейвид...
Извинете, че го споменавам, но имаме свидетели на техните отношения.
Персоналът в хотела на Корво.
Това... не може да е истина.
Трябва да е част от някакъв заговор срещу Ан.
Миналата седмица, в пристъп на ревност, съпругата ви
е заплашвала г-жа Рандолф за това, че стои между нея и Корво.
И това се е случило по време на вечеринка.
Жена ви е заплащала ежедневни визити в хотела на Корво, до убийството.
Седяла е с него в бара.
Един ден се е скарала с него, счупила е чаша
и след това е отишла да се обади на г-жа Рандолф.
Имате ли свидетели на това? - Да.
Кога мога да говоря със съпругата си? - Веднага, ако искате.
Тя чака в кабинета на д-р Девол. Ще я доведеш ли, Боб?
Разбирате, че разговорът ще се проведе пред мен, нали?
Може ли за 10 минути да поговорим насаме?
Извинете ме, полицейски инструкции. Но няма да ви се бъркаме.
Не се опитваме да хитруваме в този случай, докторе. Не е необходимо.
Моля те, недей да плачеш.
Няма.
Благодаря.
Седни, Ан.
Мисля, че трябва да ви предупредя, докторе,
че всичко, което каже жена ви, докато отговаря на въпросите ви,
може да бъде използвано срещу нея. - Разбираме.
Бил, с мен нещо не е наред.
Помогни ми. Моля те.
Ще ти помогна с всичко, с което мога,
независимо от разни обстоятелства.
Какви са тези "разни обстоятелства"?
Ще ми кажеш ли истината, Ан? Ще ми я кажеш ли?
Разбира се, скъпи.
Искам да чуя за Дейвид Корво.
Е, срещнах се с него няколко пъти.
Продължавай. - Това е, Бил.
Той няма общо с този случай.
Има. - Как?
Била си в хотела му. - Не съм.
Видели са те с него там, да пиете, и то не веднъж.
Да, така е. Срещах се с него в бара.
Искам да кажа, че никога не съм била в апартамента му.
Скарала си се с г-жа Рандолф на вечеринката,
защото си ревнувала от нея. - Да ревнувам?
Как можа да си го помислиш?
Обичаш ли го, Ан?
Не. Не, Бил. Няма нищо такова.
Ан, забрави за минутка, че съм твой съпруг.
Сега това е без значение.
Ще поговорим за това по-късно, когато си извън опасност.
Истината е, че няколко седмици си се срещала с Корво в хотела му.
Той ми помагаше... защото съм болна.
И ти отиде при шарлатанин като Корво за лечение?
Да.
Била си болна. Какво ти се случи?
Ан, как започна всичко? Как се срещна с него?
Ти искаше да ми разкажеш, така че ми разкажи.
Обърках се, Бил. За какво ме питаше?
Как се запозна с Дейвид Корво?
Ти не ми вярваш. Какво значение има какво ще ти кажа?
Ти не искаш да чуеш истината.
Не ми позволяваш да ти я кажа.
Мислиш, че лъжа. - Лъжеш.
Не, Бил. - Този мошеник значи толкова за теб,
че искаш да разрушиш всичко само за да го покриеш?
Да го покрия? Защо? - Видяла си, че той я е убил.
Опитваш се да го защитиш. - Не, Бил, не съм го видяла.
Ти не ми вярваш!
Страхувам се, че е очевидно, докторе. Тя лъже.
Да, изглежда, че лъже... за Дейвид Корво.
Женени сме отдавна.
Имаме доста добър брак.
Споменавам ви за това, за да разберете защо ме излъга.
Много е трудно да каже тази истина мъж, който... й има доверие.
Разбирам.
Обвинявате ли я в убийство? - Да.
Кажете на адвоката й.
Тя не го е извършила. Защитава Корво.
Той е убил г-жа Рандолф.
Знам, защото бях лекар на г-жа Рандолф.
Корво й е бил любовник и е измъкнал от нея 50 000 долара.
Те са наследство и са на дъщеря й, която навърши пълнолетие този месец.
Г-жа Рандолф ви е разказала това? - Да, в течение съм.
Сам можете да чуете записите й, ако дойдете в кабинета ми.
Лейтенант Колтън. Да.
Кого си разпитвал?
Задръж мениджъра. Може да знае къде е той.
Съобщиха ми за Корво.
Не е в хотела. - Позволили сте му да избяга!
Успокойте се, докторе. Ако имате някакви факти,
с радост бих ги изслушал. - Но той е заминал!
Факти, докторе. Вие твърдите, че Корво заедно с г-жа Рандолф
са откраднали 50 000 долара от парите на дъщеря й.
Да. Посъветвах г-жа Рандолф да разкаже истината на дъщеря си,
да даде Дейвид Корво на съд и да излее върху него цялата мръсотия,
като единствения начин, с който би могла да си оправи здравето.
Тя се съгласи. Видя се с Корво и му даде седмица да върне парите,
преди да предприеме мерки. Той я заплашил с убийство.
Но тя беше твърдо решена да доведе всичко до край.
Канеше се да уведоми дъщеря си и адвоката в понеделник.
Корво я е убил, за да не отиде в затвора като крадец.
Задръжте малко. Звучи доста убедително.
Лейтенант Колтън.
Открили са го? Къде е?
Какво?
Добре, отивайте там. Скоро идвам и аз.
Открили са Корво.
Може да дойдете с мен, ако искате.
Насам, лейтенанте.
Лейтенант Колтън. Отдел "Убийства".
Аз съм д-р Уейн, старши интернист на болницата.
Колко отдавна познавате този пациент, докторе?
От около година.
Това ли е Дейвид Корво? - Точно така.
Не обичам да преча, докторе.
Може да продължите.
Кога беше направена операцията на г-н Корво?
Вчера, в 14:00 ч. - Приблизително преди 15 часа.
Да. - Вие присъствахте ли на операцията?
Асистирах на д-р Уинслоу.
Каква операция беше извършена?
Премахване на жлъчката. - Как е той?
Ще се оправи.
Позволи състоянието му да се влоши. Обикновено всички правят така.
Посъветвах го да я направи преди шест месеца.
Може ли да погледна картона?
Вие сте д-р Сътън, нали? - Да.
Веднага ви познах. Дайте картона на доктора, г-це Елиът.
Има температура. Говори за инфекция.
Да. Имаше предишната нощ.
Нормално, има голям шев. Може да е инфекция на шева.
Пеницилинът трябва да понижи температурата след няколко часа.
Какво му дават? - Натриев хлорид, вътрешно.
Слаб е. Загубил е много кръв.
Не може да яде и да пие поне два дни.
Намокрете му устните, г-це Керъл. - Да, докторе.
Може ли да науча причината за тези въпроси, лейтенанте?
Проверяваме местонахождението на г-н Корво.
За кога? - Между 21:00 и 22:00 ч. снощи.
Мисля, че вече си го изяснихте. - Да, предполагам, че си го изясних.
Благодаря за помощта, докторе. - Радвам се да ви помогна.
Нещо не е наред.
Нещо не е наред в тази болница.
Знам какво чувствате, докторе. И аз доста често съм преувеличавал.
На ваше място щях да забравя за Корво и бих наел адвокат за съпругата си.
Това не е теория, лейтенанте. Вие чувате факти.
Не съм ви казал и половината от тях.
Все ми е едно как, кога и защо, но знам, че е Корво.
Сам ги сложих тук.
Г-це Хол. Г-це Хол, къде са записите на г-жа Рандолф?
Не знам, докторе.
Сложихте ги там в деня, в който заминахте за Сан Франциско.
Да, точно така. Но ги няма тук.
Някой друг знаеше ли кода?
Г-ца Хол и съпругата ми. - Съпругата ви?
Да. Държи скъпоценностите си тук. Отваряли ли сте сейфа,
докато ме нямаше, г-це Хол? - Не, докторе, не съм.
От кога работите при д-р Сътън? - От шест години.
Тя не би могла да ги вземе, знам го. Опитайте да си спомните, важно е.
Може би сте ги преместила? - Не, докторе.
Някога слушала ли сте тези записи? - Не, никога не съм ги слушала.
Д-р Сътън някога казвал ви е какво има на тях?
Не. Докторът никога не обсъжда пациентите с мен.
Мислите, че съм си измислил всичко? Мислите, че не е имало записи?
Не лъжа, лейтенанте. Трябва да ми вярвате.
Може и да се намерят. Бих искал да разгледам
останалата част от къщата, докторе, ако не възразявате.
Покажете ми пътя.
Това почеркът на жена ви ли е?
Да.
За вас ли е предназначено?
Не знам.
Ще го взема с мен.
По-добре поспете малко.
Ще ви се обадя, ако науча нещо ново.
Аз съм Мартин Ейвъри, адвокат на д-р Сътън.
Лейтенант Колтън.
Бил, знаеш какво чувствам.
Ан ми е като сестра.
Скоро се видях с нея.
Аз съм ти толкова приятел, колкото и адвокат, Бил.
Ситуацията може да се промени, но докато...
Лошо е, Бил, много лошо. Безполезно е да ходиш наоколо в кръг.
Ан е невменяема. И нашата единствена и най-добра защита е лудостта.
Този Корво я е докарал до безумие. Можем да докажем това
и от медицинска, и от юридическа гледна точка.
Бил, знам какъв шок за теб е да научиш такова нещо за Ан.
Да, шок е, ако е истина.
Страхувам се, че е, Бил. Разбира се, има още няколко неща около случая.
Може да не е виновна за самото убийство.
Може да е видяла Корво да го извършва и да се опитва да го защити.
Няма голяма разлика. - Или може би се е лекувала при него.
Човекът е хипнотизатор, покрай другите подозрителни занимания.
Би могъл да я хипнотизира и да й внуши да убие жената.
Такова нещо не може да се извърши под хипноза,
въпреки силното религиозно и морално осъждане.
Освен ако не е ревнувала и не я е мразила,
и той не се е възползвал от това.
Да, освен ако не е ревнувала.
Мисля, че го е обичала.
Седнете, д-р Сътън.
Ще се опитам да не заспивам, ако искате да говорите с мен.
Температурата е спаднала. Вече е 36.5, предполагам.
Бих пийнал глътка вода.
Моля ви, седнете. Така ще ми е по-лесно да разговарям с вас.
Полицията още ли държи Ан?
Да.
Глупаво е. Да арестуват невинна жена.
Медицинският картон заслужава ли вашето одобрение, д-р Сътън?
Имал сте силни болки през последната нощ.
Записки на педантичната сестра.
Няколко спазъма. Ан знае ли, че съм тук?
Не знам.
Исках да й се обадя тази сутрин, докато не прочетох вестника.
По-точно, сестрата ми го прочете.
Очите ми още не могат да се съсредоточат.
Тази ситуация е типична полицейска неразбория.
Ан е невинна. - Защо сте толкова сигурен?
Мотивът, ревност. Много глупаво.
Ан не е ревнувала.
Преди няколко дни, в апартамента ми, подробно обсъдихме Тери Рандолф.
Съпругата ми никога не е била във вашия апартамент.
Щом настоявате.
Какво говорихте със съпругата ми за г-жа Рандолф, където и да е било?
Казах на Ан, че съм се разделил с Тери, и тя ми повярва.
Опитният човек винаги знае кога една жена му вярва.
Тя престана да ревнува.
Извинете.
Сега не ми е лесно да мисля. Целият съм натъпкан с лекарства.
Не трябваше да ви казвам това. - Защо?
Не е редно да се говорят такива неща на съпруга.
Какво толкова ми казахте? Кажете още.
Говори директно, Корво.
Никога не съм мислил, че ще обяснявам истината за живота
на един велик психоаналитик. - Лъжеш.
Не си под въздействието на лекарства. Ти действаш.
Искаш да си мисля, че Ан те обича.
Искаш да ме накараш да повярвам, нали? Така ли е, мръсен плъх?
Маниерът ви ми се струва малко странен, дори и за психоаналитик.
Бедната Ан. Сега е в затвора.
Намира се в сериозна опасност.
А вие страдате от наранено самолюбие.
Ако се избавите отчасти от своя мъжки индивидуализъм,
може би двамата ще можем да помогнем на Ан.
Какво искате? - Аз съм д-р Сътън.
Казаха ми, че лейтенант Колтън е тук. - Ще се наложи да изчакате долу.
Пусни го, Анди.
Тук няма нищо, лейтенанте.
По-добре да бяхте помислили да поспите, докторе.
Открихте ли нещо? - Нищо.
Всички отпечатъци са на Корво. Основно е пълно с кореспонденция.
Лейтенанте.
Открихме нещо, лейтенанте.
Изглежда са женски. - Да.
Индексът е на средния пръст и палеца. Всичко е много чисто.
Приличат като на тази дама, нали? - После ще ги занесеш в кабинета ми.
Продължавай огледа.
Идвате ли, докторе?
Здравей, Ан. - Ела. Седни.
Спа ли, Ан?
Обсъдихме всичко с Бил и избрахме линия за процеса.
Ще пледираме невинност поради умопомрачение.
Бил иска да ме изкара луда?
Затова ли е този процес?
Ан, с Бил много искаме да те спасим.
Ще докажем, че отношенията ти с Корво временно са дисбалансирали
постъпките ти и са те довели до... - Той нищо не ми е направил.
Не е дисбалансирал постъпките ми и до нищо не ме водил. Бил го направи.
Не мисля, че има смисъл да слушам всичко това, лейтенанте.
Да, не го слушай. Бягай от истината, както винаги си го правил
от момента, в който се ожени за мен. Ти ме накара да играя.
Трябваше да се преструвам, че съм здрава и щастлива,
когато бях болна и нещастна. Имах главоболие. Не можех да спя.
Страхувах се да ти призная, за да не загубя забележителната ти любов.
Играех ролята на спокойна и предана съпруга.
Това е диагнозата на г-н Корво. - Да, и той ми помогна да заспя.
Като е правил любов с теб. - Никога не сме оставали насаме.
И не си била в апартамента му? - Никога. Отказах.
Той ме караше, но не му се доверих. - Защо продължаваш
да поддържаш тази версия? Ан, заради себе си, престани да лъжеш.
Казвам ти истината. - Не, не я казваш.
Говорих с него. Бях в апартамента му. Била си там. Има доказателства.
Не можеш да седиш тук и да отричаш любовната интрига, всичко е известно.
На полицията. На мен. Има стотици свидетели.
Ти направи своя избор. Не искаш да ти помогна.
Не мога повече да стоя тук, лейтенанте.
Съжалявам, Ан. Той ще се върне.
Не. Тръгна си. Сега вече ме мрази.
Изобщо не те мрази. Той е измъчен и нещастен.
Той беше прав.
Излъгах го.
Сега мога да го кажа, защото вече няма значение.
Повече никога няма да го видя. - Ще дадете ли нови показания?
Имам право първо да я изслушам. - Както тя поиска.
Да ме изслушаш?
Това е без значение.
Аз му причиних тези ужасни неприятности, и аз...
Исках само да го обичам.
Съпругът ми е много добър човек.
Не мисля, че има по-добър.
Вината не е негова.
Аз направих всичко.
Разказвам ви това, защото то има отношение
към всичко, което се случи с мен.
Аз съм крадла.
Какво?
Откраднах. - Какво откраднахте, г-жо Сътън?
Откраднах.
Ще е по-добре, ако се разведе с мен.
Трябва, в негова полза е. Той не може да е женен за крадла.
Правила съм го и преди... крадях... в училище,
когато баща ми не ми позволяваше да харча пари.
И дори когато умря, той остави всичко на доверителен фонд.
Хиляди и хиляди долари, а аз не можех да си купя нова рокля
или това, което исках.
Така правех баща си на глупак.
Крадях.
Той не ме обичаше. Мислеше, че ме обича, но не обичаше.
Никога не са ме хващали.
Мислех, че с това е приключено, когато завърших училище
и срещнах Бил. Исках да му кажа, но се страхувах,
че той няма да може да обича някого, който върши такива неща.
Не му казах.
Но всичко се върна. Защото той е като баща ми.
Държеше се с мен като баща ми и аз го направих отново!
Опитвах се да не го правя. Не можех да спя и чувствах болка,
и го направих отново.
Откраднах една брошка от магазина.
От универсалния магазин "Уилдшир". Той ме видя.
Кой? - Корво.
Помогна ми да се измъкна, след като ме хванаха.
И тогава започнаха отношенията ви с Корво.
Разказах всичко.
Искате ли да добавите нещо, г-жо Сътън?
Отведете я.
Е, док? - Не знам. Може да казва истината.
Или може да поставя основите на версията за умопомрачението.
Казва истината. Това ни дава първата брънка
как Корво може да я държи... с шантаж.
Доста специфичен клиент е този Корво.
Аз съм лейтенант Колтън от отдел "Убийства".
Видях ви... мисля, че сутринта.
Можете ли да говорите? - Не много.
Тогава няма да ви притеснявам дълго. Как се запознахте с г-жа Сътън?
Мисля, че тя ви е разказала. - Вие ми разкажете.
Свързваме се с магазин "Уилдшир".
Ако това е истина, вие също бихте могъл да ми разкажете.
Истина е. - Вие сте я видели да краде
и сте я измъкнали. - Точно така, лейтенанте.
Разбрах, че сте разговаряли със съпруга й тази сутрин.
Да. Доста тежък разговор.
Но цивилизован. Без никакви разправии.
Всичко ли казахте, а? В бързината да не сте пропуснали нещо?
Прекалено съм стар, за да покривам такъв род жени.
И какъв е този род, г-н Корво?
Вероломна жена. Не ме разбирайте погрешно.
Лично аз нямам нищо против жени, които изневеряват на съпрузите си.
Дори правителството ни е против монопола.
Изглежда ви обидих.
Заключих заради вашата неполицейска руменина,
че сте щастливо женен човек.
Бях.
Почина преди месец.
Извинете. - Махане на жлъчката, както при вас.
Само че се оказа не толкова успешно,
откъдето и да го погледнеш.
Тази операция ви спаси от много проблеми.
Какви, лейтенанте?
От вас би излязъл добър главен заподозрян.
По-добър от бедната Ан? - Доста по-добър.
Ще говоря с вас за това, когато се почувствате по-добре.
Чакайте малко. Вие споменахте потресаващо обвинение, лейтенанте.
Несправедливо е да се спрете на него.
Чухме, че сте получили 50 000 долара от г-жа Рандолф.
Тя ви е заплашила да ви даде под съд, ако не й върнете цялата сума.
Вие сте заплашвали г-жа Рандолф с убийство, ако ви изкара мошеник.
Тя е умряла точно на време, за да избегнете това.
Мога ли да попитам кой разпространява тези глупави слухове?
Д-р Сътън.
Съпругът на жената, която, струва ми се, е обвинена в убийство?
Поне така мисли полицията. - Може той да има доказателства.
Визирате записите на г-жа Рандолф по време на сеансите на д-р Сътън?
Знаете ли нещо за тях? - Това е една от последните
нови идеи в психиатрията, да уловиш подсъзнанието.
Дрънкането на възрастна сирена, лекуваща разстройство на психиката,
едва ли се явява свидетелство, дори и от трета степен, лейтенант.
Затова сте тук.
Чули сте как г-жа Рандолф ме обвинява от гроба.
Защо не ми позволите да чуя тези записи, лейтенанте?
Мисля, че имам право да знам какво още има в тях.
Имам известно положение, което може да бъде разрушено...
Какво още има там, лейтенанте?
Ще ви кажа друг път.
Сега не искам да ви изморявам.
Лека нощ, г-н Корво.
Трябва да ви видя, лейтенанте. Казаха ми, че сте се прибрали.
Канех се малко да поспя. Съветвам ви да си отидете и да направите същото.
Това е без значение.
Добре. Заповядайте.
Тук е малко пусто. Обикновено стоя в кухнята.
Днес, след като си тръгнах от Ан, се замислих.
Любопитно е как съпруг може да игнорира осем години преданост,
когато в сърцето му се появи дори и зрънце подозрение.
Да, лошо е, когато се случва. - Но това не се случи.
Беше първата ми нормална мисъл, откакто започна всичко.
Жена, като Ан, не може да се промени внезапно.
Отпечатъците и неясните обстоятелства не могат да заличат
сърцето на жената и нейния характер, все едно никога не са съществували.
Трудно е да повярваш, че жена ти... - Аз не вярвам в това.
Проумях доста и искам да ме изслушате непредубедено.
Добре. Да говорим, щом настоявате.
Ще направя кафе.
Видяхте, че днес се държах като сляп идиот.
Предполагах, че имам достатъчно ум, знание и ловкост,
за да помагам на хората. Започнах да се възмущавам, неприсъщо на човек,
да нападам тази жена, която никога съзнателно не е вършила лоши неща.
Трябва да ми повярвате. - Слушам ви.
Когато открихме, че записите ги няма, веднага разбрах кой ги е взел.
Не можех да ви кажа, но знаех. Ан. Не може да е никой друг.
Не ви казах, защото това означава, че ги е взела, за да защити Корво.
Съзнателно ги е откраднала за него. Това си помислих.
Сега още повече трябва да мислите така, докторе.
Тя си призна, че е крадла. - В това е цялата работа.
Ейвъри ми предаде разказа й след като си тръгнах. Има клептомания.
Вероятно е стрес от детството.
Не съм сигурен, докато не говорим. Ще трябва време да се изясни.
Но сега, когато знам, че всичко е наред, имам много време.
Цялото времето ще е за нея, когато се върне вкъщи.
Не бих се надявал на скорошното й прибиране, докторе.
Не би могъл да я накара да открадне под хипноза, ако вече не е крадла.
Направил е така, че тя да открадне записите,
след това е отишла в дома на г-жа Рандолф под хипноза,
и е била открита там с мъртвата жена, когато е дошла полицията.
Би се получила добра линия на защита, ако изясните и кой е убиецът.
Корво. - Чакайте малко, докторе.
Бих се съгласил с вас, но той има твърдо алиби.
Казвам ви, че е бил Корво. - Удряте си главата в стената.
На мен също не ми харесва, но той обясни всичко. Вие го видяхте.
Нищо не е обяснил. Алибито му намирисва.
Ето, донесох това от моите дела за вас.
Тази история се е случила в Багдад през декември 1948 г.
Напълно е истинска. Д-р Теодор Хер, хирург, се самохипнотизирал.
Сам си изрязал апандисита, което му е отнело четири и половина часа.
Станал от операционния стол и работил през целия останал ден.
Без болка, без шок. - Извинете, не мога да се съглася.
Това е. Корво се е хипнотизирал, излязъл е от болницата в 20:00 ч.
и е отишъл да убие г-жа Рандолф, както я бил заплашил.
След това се е върнал. Имал е температура.
Картонът показваше внезапно повишение. Помните ли?
Не можете да помогнете на съпругата си с тези теории.
Знам как преминава. - Направете ми една услуга.
Не правим услуги на хората в случай на убийство.
Ан може да разплете този случай. - Утре ще й разреша да поработи.
Отговорът е в главата й. Аз мога да го изкарам от там.
Нека я заведа в дома на г-жа Рандолф, там където са я открили.
Там паметта й ще се събуди. - Много теории. Уморен съм.
Когато започне да си спомня, ще имаме шанса да се сети къде е
дянала записите и как Корво й е давал заповеди под хипноза. Ще помогне.
Не и на мен. Аз трябва да изпълнявам работата си както обикновено.
Това е особен случай. Жена ми... - Сега вие ме чуйте, докторе.
Няма нищо особено в жена ви, освен че е замесена в случай на убийство.
Направих прекъсвания на случая, доколкото това е възможно.
За вас, това, което казах, не означава нищо.
Няма да ме заведете дори и за час? - Няма шанс.
Нямам намерение да се изкарам глупак, слушайки един напорист психоаналитик.
Мисля, че сглупих два пъти в един ден.
Не мога да очаквам да видите Ан през моите очи.
Тя е моя съпруга, не ваша.
Извинете, че ви обезпокоих. Ще се видим утре.
Дейзи ми каза, че полицията е идвала тази сутрин.
Срамно е да ви притесняват, когато сте болен.
Разбира се, това е типично за полицията. Те винаги са прави.
Доста добре познавах г-жа Рандолф. - Да, момичетата казват...
И какво казват момичетата?
Тази сутрин във вестниците има нова статия,
в която пише, че полицията подозира още някого, освен г-жа Сътън.
Кого? - Не споменават имена.
Мисля, че има записи на г-жа Рандолф, в които тя обвинява някого.
Казват, че тези записи показват, кой е истинският убиец,
без значение какво е алибито му. И го търсят из целия град.
Кой го търси? - Полицията.
Казват, че ще направят нов арест, веднага щом намерят записите.
Ето, мисля, че днес ще поспите.
Ако не можете да заспите, г-жа Керъл е на етажа. Тя има хапчета.
Кажете й да не ме притеснява, моля.
Искате ли да загася, г-н Корво? - Да. Искам да поспя.
Лека нощ, г-н Корво. - Лека нощ.
Отпускам се.
Изпадам в дълбок транс. Болката ме напуска.
Ставам все по-силен... и по-силен.
Вече няма болка.
Болката си отива.
Тя ме напуска.
Нищо не ми причинява болка.
Мога да се движа без болка.
Мога да ходя.
Аз съм все по-силен... и по-силен.
Мога да правя всичко, каквото поискам.
Болката ме напуска.
Мога да ходя.
Тук е Колтън. Кой е там?
Слушай, Анди, доведи г-жа Сътън в кабинета ми.
Ще дойда след 15 минути.
Кой е номерът на д-р Сътън?
Работа с г-жа Тереза Рандолф, девета седмица, 1 юни 1949 г.
Имам да ви разказвам много, д-р Сътън.
Видях се с Дейвид. - Радвам се, че сте го направили.
Бях с него лице в лице.
Настояваше да се срещнем в хотел "Грийн стар".
Обикновено, особено в началото, се срещахме именно там.
Той мислеше...
Всичко е наред, г-жо Рандолф. Мога да си представя какво е мислил.
Той пристигна целия сияещ.
Прегърна ме и започна да ме притиска.
Казах му: "Дейвид, престани, смешен си."
Той продължаваше да се опитва да ме целуне, а аз се смеех.
Държеше се като идиот.
Чувствах се силна, докторе, изпитвах някакво пречистване,
чувство, че той напуска нервите ми, кожата ми.
И дори гласът му, който преди толкова ме вълнуваше,
звучеше глупаво.
Разказахте ли му за вашия план? - Да. Да, разказах му.
Казах му, че има време до понеделник, и нито ден повече,
след което ще напиша на настойника на дъщеря ми цялата история.
И това, че се каня да посетя адвоката си в понеделник.
И че не се страхувам да се срещам с него насаме, което и правя.
Няма ли да ви е по-удобно, ако си свалите шапката, г-жо Рандолф?
Не мога. - Защо?
Срам ме е. Надявах се да не се наложи да ви казвам.
Но ще ви кажа.
Той ме би. Би ме през лицето.
Шапката прикрива синините.
Той ме би и ми казваше, че ще ме убие
до понеделник, ако не премисля.
Собственикът на хотела ми спаси живота. Той...
Бил, аз...
изобщо не мога да си спомня нищо.
Опитвам се, но не мога. - Ти ми се съпротивляваш.
Можеш да ми разкажеш всичко, което се е случило, ако искаш.
Искам да ти разкажа. - Не.
Винаги си скривала истината от мен. Умът ти го прави по навик.
Но... сега знаеш истината.
Вече не крия нищо.
Опитвам се да си спомня.
Ан...
кога открадна за първи път?
Моля те, кажи ми.
В училище. Няколко пъти.
Когато се омъжи за мен, настоях да започнеш като жена на беден доктор
и че не трябва да харчиш парите си. Това е върнало неврозата.
Моите действия са ти напомнили за баща ти и си откраднала отново.
Ти ме мразиш. Не можеш да обичаш крадла.
Ти не си крадла.
Навредих ти, защото бях сляп.
Непременно ще те излекувам, Ан.
Това ще отнеме известно време, но ако ми се довериш...
Доверявам ти се. Обичам те.
Не обичам да прекъсвам разговори, докторе,
но съм тук като полицай, а не като компаньонка.
Ако жена ви не може да си спомни, бихме могли да спрем всичко това.
Ще си спомни.
Ан, не трябва да криеш нищо от мен,
никога повече.
Нещо в ума ми ме спира...
Корво просто ти е заповядал да забравиш.
Той е заповядал на ума ти, докато си била под хипноза.
Сега се подчиняваш на неговата заповед.
Не му се подчинявай повече, Ан.
Да.
Спомням си.
Камината.
Едно дърво падна.
Върнах го обратно.
Прав си.
Той ме накара да дойда тук. Спомням си.
Сигурно ме е карал да правя различни неща.
Ужасни неща. - Не те е карал да правиш нищо.
Скъпа, опитай се да си спомниш заради мен.
Мисля, че това няма да проработи. - Да. Почакайте.
Спомням си.
Тя седеше тук.
Главата й беше клюмнала.
Докоснах лицето й.
Преди да дойдеш тук, си била в кабинета ми. Това помниш ли?
Да.
Отворих сейфа. - Взела си нещо.
Записите на Рандолф. - Къде ги занесе?
Скрих ги. - Къде?
Не знам. - Не, знаеш.
Бил, не лъжа. Никога повече няма да те лъжа.
Никога няма да лъжеш. Никога няма да те накарам.
Обичам те такава, каквато си. - Бил, аз... ги оставих.
Къде?
В гардероба.
В тази къща.
Когато влязох... Спомням си...
Преместих ги в другата ръка преди да отворя вратата.
Да, тази врата. Сложих ги там.
Бил... уплашена съм.
Уморена си. Когато се върнем вкъщи, ще заминем на пътешествие.
Вкъщи. - Там няма нищо, докторе.
Пълно е с дрехи, но няма и помен от записи.
Трябва да са там. Сложих ги на рафта, на рафта под хартията.
Знам, че казва истината. Трябва да са там.
Не мърдай, Ан.
Когато се върнат ще кажеш, че записите са в една от спалните.
Може и да си тръгна, ако кажеш всичко както трябва.
Иначе ще трябва да стрелям.
Моля те, повярвай на това, което казвам.
Ан, не се доверявай на моето здравомислие.
Изпрати ги горе. Ако си тръгна, никой няма да бъде убит.
Ан, записите не са в шкафа. Искам да се опиташ отново да си спомниш.
Съпругата ви се преумори, докторе. Можем да се върнем утре.
Паметта й работи в момента. - Тя ще работи и утре сутринта.
Да, утре. - Обещахте ми един час, лейтенанте.
Ако не си спомни нищо повече, може да обискираме къщата.
Може да започнем от тази стая. - Бил.
Спомних си. - Какво?
Горе. - Занесла си записите горе?
Да, в спалнята. - Сигурна ли си?
Да, във вградения гардероб в спалнята, на рафта.
Ще погледнем. - Бил, излъгах!
Не мога повече да лъжа, каквото и да се случи.
Не са горе. Бил, той е тук. Крие се там. Корво.
Не мърдайте, лейтенанте. Ще стрелям.
Не се движете.
Записите, които търсите, са на много лесно място.
В грамофона.
Намирам ги за доста забавни.
И след това не съм го виждала.
Надявам се да ви позабавляват... - Но той ми се обади.
...докато си тръгвам. - Събуди ме посред нощ.
Каза ми: "Не се преструвам, Тери. Ще те убия, ако ме принудиш.
И никой няма да разбере кой го е извършил."
След това ви осъди, д-р Сътън. - Кървиш, Корво.
Погледни. - Той каза, че ви мрази
и че вие сте отговорен за всичко. - Стойте там.
И аз казах: "Да." - Ще е по-добре, ако ти помогнем.
Д-р Сътън ми даде сили да живея като човек.
Ти си умен, Корво. Знаеш, че не можеш да се измъкнеш.
Извърших доста умни неща, за да ви разбера.
Дейвид Корво ще ме убие! - Нищо не съм пропуснал.
Той е зъл и опасен! - Никога няма да го направиш.
Страх ме е.
Ще ме убие и никой няма да разбере! - Страхувам се, че сте прав.
Той никога няма да плати! - Днес постъпих глупаво.
Мъртъв е.
Предавам г-жа Сътън под ваша охрана, докторе.
Бърза помощ, моля.
Хубаво е да имаш жена, която се прибира вкъщи при теб.
Ало? Тук е лейтенант Колтън.
Изпратете линейка на "Кениън драйв" 1400.
Трябва да се прибере едно тяло.
превод и субтитри НИКЧО