Deşi toate ţările lumii ar dori să conteste acest lucru, noi, francezii, ştim adevărul.
Cea mai bună mâncare din lume e preparată în Franţa.
Cea mai bună mâncare din Franţa e preparată la Paris.
Unii spun că cea mai bună mâncare din Paris
e preparată de bucătarul Auguste Gusteau.
Restaurantul lui Gusteau e cel mai bun din Paris,
fiind rezervat cu patru luni în avans.
Şi proprietarul său a ajuns pe coperta celor mai bune reviste culinare din Franţa,
făcându-i pe concurenţii săi invidioşi.
E cel mai tânăr bucătar, din toate timpurile
care a primit o cotaţie de cinci stele.
Cartea de bucate a lui Gusteau, "Oricine poate să gătească",
a ajuns în topul celor mai bine vândute cărţi.
Dar nu toată lumea a celebrat succesul său.
Un titlu amuzant, "Oricine poate să gătească".
Dar şi mai amuzant e că Gusteau chiar crede asta.
Eu, pe de altă parte, iau gătitul în serios.
Şi, nu, nu cred că poate s-o facă oricine.
Ăsta sunt eu.
Cred că e evident că trebuie să-mi reorganizez viaţa puţin.
Care e problema mea ?
În primul rând, sunt un şobolan.
Ceea ce înseamnă că viaţa e dură.
În al doilea rând,
am un nivel al simţurilor gustativ şi olfactiv foarte ridicat.
Făină, ouă, zahăr.
Boabe de vanilie, puţină zeamă de lămâie.
Poţi mirosi toate astea ?
Ai un talent înnăscut.
El e Emile, fratele meu.
Se lasă foarte uşor impresionat.
Deci, poţi mirosi ingredientele ? Şi ce ?
El e tatăl meu. El nu e niciodată impresionat.
De asemenea se întâmplă să fie şi liderul clanului nostru.
Care e problema în a avea simţuri foarte dezvoltate ?
- Stai, stai, stai ! Nu mânca aia ! - Ce se întâmplă aici ?
S-a dovedit că mirosul acela ciudat era otravă de şobolani.
Dintr-odată, tata nu a mai considerat că talentul meu e inutil.
Mă simţeam destul de mândru de talentul meu.
Asta până când tata mi-a dat o slujbă.
Curată. Curată.
Exact... detector de otravă.
Curăţică. Imaculată.
Ceea ce înseamnă curată. Ştii, imaculată e similar cu...
Nu mai contează. Mai departe...
Asta l-a făcut pe tata să fie mândru.
Nu te simţi mai bine, Remy ? Ai ajutat cauza noastră nobilă.
Nobilă ? Suntem hoţi, tată.
Şi ceea ce furăm e, să recunoaştem, gunoi.
Nu se numeşte furat, dacă nimeni nu-l vrea.
Dacă nu-l vrea nimeni, atunci de ce-l furăm ?!
Suntem...
Să zicem că avem puncte de vedere diferite.
Asta ştiu sigur.
Dacă eşti ceea ce mănânci, atunci vreau să mănânc doar lucrurile bune.
Dar pentru tata...
Mâncarea e ca un combustibil.
Dacă eşti mofturos cu ceea ce-ţi umpli rezervorul, motorul tău va ceda.
Acum taci şi mănâncă-ţi gunoiul.
Dar dacă tot vom fi hoţi,
de ce să nu furăm lucrurile bune din bucătărie ?
- Acolo unde nimic nu e otrăvit. - În primul rând, nu suntem hoţi.
În al doilea rând, nu te apropia de bucătărie,
şi fereşte-te de oameni, e periculos.
Ştiu că ar trebui să-i urăsc pe oameni, dar...
Mă atrage ceva la ei.
Nu numai că supravieţuiesc, dar şi descoperă, creează.
Uitaţi ce-au făcut cu mâncarea.
Cum aş putea să descriu asta ?
Mâncarea bună e la fel ca muzica. Gustul, culoarea, o poţi mirosi.
Există excelenţă pretutindeni.
Trebuie doar să fiţi conştienţi pentru a a vă opri şi a o servi.
Gusteau avea dreptate.
Uimitor. Fiecare savoare e unică în felul său.
Dar, combinând o savoare cu alta, ceva nou se crează.
Acum, am o viaţă secretă.
Singurul care ştia de asta era Emile.
Emile !
Am găsit o ciupercă. Haide. Tu te pricepi să ascunzi mâncarea.
Ajută-mă să găsesc un loc bun să pun asta.
Nu mă înţelege. Dar în preajma lui pot să fiu eu însumi.
De ce mergi aşa ?
Nu vreau să fiu nevoit să mă spăl mereu pe labe.
Te-ai gândit vreodată că mergem în aceleaşi labe cu care manevrăm mâncarea ?
Te-ai gândit vreodată ce băgăm în gură ?
Întotdeauna.
Când mănânc nu vreau să gust toate locurile prin care mi-au umblat labele.
Fă ce vrei în continuare.
Dar dacă tata te va vedea mergând aşa, sigur nu-i va plăcea.
Ce ai acolo ?
Ai găsit brânză ?
Şi nu orice brânză, "Tomme de chevre de pays".
Asta va merge perfect cu ciuperca mea.
Şi rozmarin. Rozmarin cu...
Poate câteva picături de rouă de pe iarba asta.
Arunc-o peste grămadă. Şi apoi...
Nu vrem să aruncăm asta la grămadă cu gunoiul.
Asta e ceva special.
Dar, trebuie să ne întoarcem la colonie înainte de apus, altfel tata...
Emile ! Sunt nenumărate posibilităţi neexplorate aici.
Trebuie să gătim astea.
Cum vom găti astea ? Asta e întrebarea.
Da !
Cheia e să roteşti continuu.
Să obţii gustul de afumat, încet şi peste tot.
Furtuna aia se apropie.
Remy, nu crezi că, poate nu ar trebui să fim aşa...
Trebuie să guşti asta !
Asta are acest gust cremos, extrem de afumat.
E un fel de... Ceva în genul... Un gust trăsnet.
Nu crezi ? Cum ai numi savoarea asta ?
Fulgerătoare.
Da, e fulgerătoare.
Trebuie să mai facem asta o dată. Când vine următoarea furtună,
vom merge pe acoperiş...
Ştiu ce-i lipseşte. Şofran. Cu puţin şofran asta va deveni...
Şofran. De ce am impresia...
- E în bucătărie ! - Că e în bucătărie ?
- Şofran. - Nu e bine.
- Şofran. - Nu-mi place asta. Se va trezi.
Am fost aici de un milion de ori.
Cum dă pe canalul de gătit, bum, nu se mai trezeşte.
Ai fost aici de un milion de ori ?
Îţi spun, şofranul va fi exact ceea ce lipseşte.
- Gusteau garantează asta. - În regulă. Cine e Gusteau ?
Doar cel mai mare bucătar din lume. A scris cartea asta de bucate.
- Stai, stai, stai... Tu citeşti ? - Nu în mod excesiv.
Doamne. Tata ştie ?
Poţi umple o carte, de fapt multe cărţi, cu lucrurile pe care nu le ştie tată
şi ei le au, de aceea citesc.
- Care e, de asemenea, secretul nostru. - Nu-mi plac secretele.
Toată chestia asta cu gătitul, cititul şi uitatul la televizor,
când citim şi gătim.
E ca şi cum m-ai implica într-o infracţiune şi eu ţi-aş permite.
De ce îţi permit ?
De ce întârzie copiii ăia aşa mult ?
Şofran de L'Aquila.
Italian, nu ? Gusteau a spus că e excelent.
Ce bine că bătrâna e o iubitoare a artei culinare.
Să nu mai vorbim, e vorba de gătitul dumneavoastră.
Hei, ăla e Gusteau. Emile, priveşte !
Gătitul nu e pentru cei cu inima slabă.
Trebuie să ai imaginaţie, o inimă puternică.
Trebuie să încerci lucruri care s-ar putea să nu meargă.
Să nu laşi pe nimeni să-ţi stabilească limitele datorită locului de unde provii.
Singura ta limită e sufletul tău.
Ceea ce spun e adevărat. Oricine poate să gătească.
Dar numai cei neînfricaţi pot fi foarte buni.
Pură poezie...
Dar nu a durat la nesfârşit.
Restaurantul lui Gusteau şi-a pierdut una din cele cinci stele
după o evaluare nefavorabilă a celui mai mare critic culinar din Franţa,
Anton Ego.
A fost o lovitură puternică pentru Gusteau,
şi bucătarul a murit din cauza unui infarct, la scurt timp după asta.
Ceea ce, conform tradiţiei a dus la pierderea a încă unei stele.
Gusteau e mort ?
Nu ! O s-o duci la colonie.
- Ajutor ! Remy, ajutor ! - Emile, începe să balansezi lustra.
Te prind eu !
Emile, balansează-te către mine.
Evacuaţi !
Fugiţi, către bărci.
Cartea !
Mişcaţi-vă ! Mişcaţi-vă !
Grăbiţi-vă !
Aşteptaţi-mă şi pe mine !
- Toată familia e aici. Unde e Remy ? - Aici. Acuma vin.
Vin acum !
Ţine-te bine fiule. Dă-i ceva de care să se agaţe.
Haide. Vâsleşte, fiule.
Haide ! Întinde-te după ea !
Trebuie să reuşeşti.
- Remy ! - Tată !
Haide, vei reuşi.
Vei reuşi.
Băieţi, aşteptaţi !
- Tată ?! - Remy, haide.
Nu ! Aşteptaţi-mă. Staţi !
Remy, haide.
Tată ?!
Tată ?
Pe unde s-o iau ?
Am aşteptat...
un sunet,
o voce,
un semn,
ceva.
Dacă îţi e foame, du-te sus şi caută, Remy.
De ce ai aşteptat aşa mult ?
Tocmai mi-am pierdut familia, toţi prietenii.
Poate că pentru totdeauna.
- De unde ştii asta ? - Păi, eu...
Eşti o ilustraţie. De ce vorbesc eu cu tine ?
Tocmai ţi-ai pierdut familia, toţi prietenii.
- Eşti singur. - Da...
Păi, tu eşti mort.
Dar asta nu se compară cu îndeplinirea dorinţelor.
Dacă te vei concentra pe ce ai lăsat în urmă
nu vei putea niciodată să vezi ce te aşteaptă în viitor.
Acum, du-te sus şi uită-te în jur.
Ce faci ?!
Mi-e foame şi nu ştiu unde sunt,
nu ştiu când voi mai găsi mâncare.
Remy, eşti mai bun de atât.
Eşti un bucătar.
Iar un bucătar face, pe când un hoţ fură.
Tu nu eşti un hoţ.
Dar mi-e foame.
Mâncarea va veni, Remy.
Mâncare întotdeauna vine la cei care iubesc să gătească.
Nu ai curajul s-o faci.
Paris ?
Tot timpul ăsta am fost sub Paris ?
E minunat.
Cel mai minunat.
La Gusteau, restaurantul tău ?
M-ai condus către restaurantul tău.
Se pare că aşa am făcut. Da. Aşa e ! Te-am condus către el.
Trebuie să văd asta.
Mai am nevoie de supă, vă rog !
Am nevoie de două porţii de somon, trei salate şi trei file-uri !
Două comenzi, somon !
Trei file-uri, în lucru ! Am nevoie de farfurii !
Bună ziua, bucătar şef Skinner ! Cum e seara dumneavoastră ?
Salut, şefule. Uite cine a venit. Alfredo Linguini, băieţelul Renatei.
Ţi-o aminteşti pe Renata.
Vechea prietenă a lui Gusteau.
- Da. Ce mai faci... - Linguini.
Da, Linguini.
Frumos din partea ta că ai venit în vizită.
- Ce face... ? - Mama mea...
- Renata. - Da, Renata. Ce mai face ?
Bine. Nu chiar bine. A avut şi momente mai bune.
Adică...
A murit.
Îmi pare rău.
Nu trebuie. A crezut în Rai. Aşa că e acoperită.
Ştiţi, din punctul de vedere al vieţii de apoi.
Ce-i asta ?
A lăsat-o pentru dumneavoastră.
Cred că a sperat că va fi de ajutor... pentru mine, să obţin o slujbă...
- Aici. - Desigur. Gusteau nu ar fi ezitat.
- Orice fiu al Renatei... - Da, bine.
Vom îndosaria asta şi dacă va fi un post disponibil curând...
- Deja l-am angajat. - Ce ?
Cum îndrăzneşti să angajezi pe cineva fără aprobarea mea ?
Aveam nevoie de un băiat care să se ocupe de gunoi.
Gunoi ? Bine. Mă bucur că s-a rezolvat.
Nu-mi vine să cred. O bucătărie a unui restaurant de delicatese.
Iar eu am posibilitatea să mă uit.
Ai citit cartea mea. Să vedem cât de bine ai făcut-o.
Care e bucătarul şef ?
Tipul ăla.
Cine e următorul în ierarhie ?
Bucătarul adjunct. Acolo.
Bucătarul adjunct răspunde de bucătărie când bucătarul şef nu e în preajmă.
Sosangiul, cel care răspunde de sosuri. Foarte important.
Decoratorul şef şi decoratorul adjunct.
Ambii sunt foarte importanţi.
Ajutoare, ajutoare de bucătari, sunt foarte importanţi.
Eşti un şobolan isteţ.
Acum, cine e ăla ?
- Cine, el ? E un nimeni. - Nu e un nimeni pentru că e în bucătărie.
E un "plongeur", sau ceva de genul ăsta.
Spală vasele sau duce gunoiul. El nu găteşte.
- Dar, ar putea. - Nu.
De unde ştii ?
Ce am spus eu întotdeauna ? "Oricine poate să gătească."
Da, oricine poate. Asta nu înseamnă că oricine ar trebui s-o facă.
Ei bine, asta nu-l opreşte pe el.
Vezi ?
Ce face ?
Nu ! Nu !
Nu, e teribil !
Distruge supa !
Nu-l observă nimeni ?
E restaurantul tău, fă ceva !
Ce pot să fac ? Sunt o plăsmuire a imaginaţiei tale.
Dar distruge supa !
Trebuie să-i spunem bucătarului şef...
Remy ! Ce mai aştepţi ?
Chestia asta cu apariţia ta, va deveni ceva obişnuit ?
Ştii cum s-o repari. Asta e şansa ta.
Supa !
Unde e supa ?
Daţi-vă la o parte !
Fă loc, îngrijitorule !
Tu găteşti ?
Cum îndrăzneşti să găteşti în bucătăria mea ?
Cum de ai avut curajul măcar să încerci
să faci o prostie atât de monumentală ?
Ar trebui să pun să fii închis !
O s-o fac. Am legea de partea mea !
Larousse ! Scapă-mă de omul asta.
Pune-l la presă ca să-i stoarcem grăsimea din cap !
- Ce tot îngâni acolo ? - Supa.
Supa ?
Opreşte supa aia !
Nu !
Chelner !
Linguini !
Eşti concediat !
C-o-n-c-e-d-i-a-t. Concediat !
Vrea să vorbească cu bucătarul.
- Ce a spus clientul ? - Nu era un client oarecare.
- Era un critic. - Ego ?
- Solene LeClaire. - LeClaire ?
Ce a spus ?
- I-a plăcut supa. - Stai !
Cum adică să stau ? Din cauza ta sunt în încurcătura asta.
Cineva întreabă de supa ta.
Ce fel de şmecherie ai făcut ?
Eu...
Mai sunt concediat ?
- Nu poţi să-l concediezi. - Ce ?
Lui LeClaire i-a plăcut supa lui, nu ? A avut un motiv să-ţi spună asta.
Dacă va scrie o recenzie despre asta
şi va afla că l-ai concediat pe bucătarul care a preparat-o...
E doar un îngrijitor...
Care a gătit ceva ce i-a plăcut ei.
Cum putem să pretindem că reprezentăm numele lui Gusteau
ducă nu urmăm crezul său cel mai important ?
Şi care ar fi acest crez, domnişoară Datu ?
"Oricine poate să gătească."
Poate că am fost puţin prea dur cu noul nostru îngrijitor.
Şi-a asumat un risc.
Şi ar trebui să-l recompensăm, aşa cum ar fi făcut Gusteau.
Dacă vrea să înoate în ape învolburate, cine suntem noi să-i luăm acest drept ?
- Parcă evadai. - Da.
Din moment ce te-ai arătat aşa interesată de cariera lui de bucătar,
tu vei fi responsabilă de el.
Mai e cineva interesat ?
Atunci, treceţi la treabă !
Tu eşti ori foarte norocos, ori foarte ghinionist.
Vei face supa încă o dată. Şi de data asta, voi fi foarte atent.
Foarte atent.
Ei cred că s-ar putea să fii un bucătar. Dar, ştii ce cred eu, Linguini ?
Cred că eşti un şmecheraş care a întrecut măsura.
Şobolan !
Prindeţi şobolanul ! Linguini, ia ceva în care să-l punem.
- Ce să fac acum ? - Ucide-l.
- Acum ? - Nu. Nu în bucătărie. Ai înnebunit ?
Ştii ce s-ar întâmpla cu noi dacă cineva ar şti că avem şobolani în bucătărie ?
Ne-ar închide restaurantul.
Reputaţia noastră şi aşa atârnă de un fir de aţă.
Du-l departe de aici.
Cât mai departe. Ucide-l !
Scapă de el. Du-te !
Nu te uita aşa la mine.
Nu eşti singurul care e prins. Ei se aşteaptă ca eu s-o prepar din nou.
Adică, nu sunt ambiţios. Nu am încercat să gătesc.
Doar am încercat să mă feresc de belele.
Tu eşti cel care a început să se joace cu mirodeniile !
Ce-ai aruncat acolo ? Oregano ?
Nu ? Ce, rozmarin ?
Asta e mirodenie, nu ? Rozmarinul ?
N-ai aruncat rozmarin acolo ?
Atunci ce era cu învârtitul şi aruncatul ?
Am nevoie de slujba asta. Am pierdut aşa de multe.
Nu ştiu să gătesc şi acum vorbesc cu un şobolan, de parcă...
Ai dat din cap ?
Tot timpul ai dat din cap ?
Mă înţelegi ?
Deci nu sunt nebun !
Stai puţin.
Eu nu ştiu să gătesc, nu-i aşa ?
Dar tu... Tu poţi !
Nu ?
Nu fi aşa de modest, eşti şobolan pentru numele lui Dumnezeu.
Orice ai făcut, le-a plăcut la nebunie.
Da.
Ar putea să meargă.
Le-a plăcut supa !
Crezi că ai putea s-o faci din nou ?
Bine, o să-ţi dau drumul acum.
Dar suntem împreună în asta, da ?
Bine.
Deci, asta e !
Adică, nu e mult, dar e... Ştii tu...
Nu mult.
Putea fi şi mai rău.
Are căldura, lumină, o canapea şi un televizor aşa că,
ce-i al meu e şi al tău.
Eşti... E ăsta un vis ?
Cel mai frumos vis !
- Ce putem avea noi... - Dar de ce aici ?
De ce acum ?
De ce nu aici ? De ce nu acum ?
Ce loc e mai bun să visezi, decât Parisul ?
'Neaţa, bucătar mic !
Scularea !
Nu !
Idiotule ! Ştiam că asta o să se întâmple !
Am lăsat un şobolan în casa mea şi i-am spus că ce-i al meu e şi al lui.
Ouăle au dispărut ! Prostule ! A furat mâncarea şi a fugit !
La ce să mă aştept ? Asta primesc dacă mă încred într-un şobolan.
Bună ! E pentru mine ?
E bună ! Ce-ai pus în ea ?
De unde ai luat aia ?
Uite, e delicioasă, dar nu fura.
O să cumpăr nişte mirodenii, da ?
Nu, nu ! O să întârziem în prima mea zi !
Haide, bucătar mic !
"Deşi eu, la fel ca mulţi alţi critici am scris despre"
"irelevanţa restaurantului lui Gusteau de când marele bucătar a murit,"
"supa asta a fost o revelaţie !"
"O experienţă condimentată de un gust nemaipomenit."
- Solene LeClaire ? - Da !
"În ciuda unei sorţi potrivnice, La Gusteau ne-a recaptat atenţia."
"Doar timpul va spune dacă o merită."
Ei bine...
Ştii...
Uite, ştiu că e o prostie şi e ciudat,
dar niciunul din noi nu poate să facă asta singur,
aşa că trebuie s-o facem împreună, nu ?
Eşti cu mine ?
Aşadar, hai s-o facem !
Bun venit în Iad !
Acum... recreează supa !
Stai cât vrei... toată săptămâna dacă e nevoie.
Supa.
Aşa n-o să meargă, bucătar mic !
O să-mi pierd minţile dacă mai facem asta !
Trebuie să ne gândim la altceva.
Ceva ce nu implică muşcături sau pişcături sau...
să alergi în sus şi-n jos pe corpul meu cu picioruşele tale şobolan.
Muşcat, nu !
Furnicături, nu !
Fără furnicături sau muşcături, ai înţeles bucătar mic ?
Bucătar mic ?
Ţi-e foame...
Bine, hai să ne gândim.
Tu ştii să găteşti, iar eu ştiu să par uman.
Trebuie doar să găsim un sistem prin care eu să fac ce vrei tu,
într-un fel care să nu dea de înţeles că sunt controlat de un şobolan bucătar.
Vrei să mă asculţi, am luat-o razna !
Sunt într-un frigider şi vorbesc cu un şobolan !
Linguini ?
Trebuie să comunicăm !
Nu pot să verific într-una dacă încuviinţezi sau nu...
Şobolanul ! L-am văzut !
- Şobolanul ? - Da, da ! Un şobolan.
Ce trucuri ai...
Ce cauţi aici ?
Eu doar mă familiarizam cu... Ştiţi dumneavoastră...
- Legumele şi alte asemenea... - Ieşi afară !
Nu te poţi obişnui niciodată prea mult cu legumele, să ştii !
A fost pe-aproape !
Eşti în regulă acolo sus ?
Cum ai făcut asta ?
E ciudat de involuntar !
O singură privire şi am ştiut.
Amândoi aveam aceeaşi idee nebunească.
Unde mă duci ?
Stai.
Gata !
În sănătatea dumneavoastră !
Asta ar trebui să fie de-ajuns.
Felicitări ! Ai reuşit să repeţi succesul tău accidental.
Dar trebuie să ştii să faci mai mult decât o supă,
dacă vrei să supravieţuieşti în bucătăria mea, băiete.
Colette va fi responsabilă să te înveţe cum facem noi treburile pe aici.
Ascultă, vreau doar să ştii cât de onorat mă simt să învăţ de la aşa o...
Nu, tu să asculţi ! Vreau doar să ştii exact cu cine ai de-a face.
Câte femei vezi în bucătăria asta ?
Doar pe mine ! De ce crezi că e aşa ?
Pentru că bucătăria de înalt rafinament se bazează pe e o ierarhie ticăloasă,
construită pe nişte reguli create de bărbaţi proşti şi snobi.
Reguli care fac imposibil ca femeile să acceadă în această lume.
Dar totuşi, sunt aici. Cum de s-a întâmplat asta ?
Pentru că... Ei bine, pentru că tu...
Petru că sunt cea mai dură din bucătăria asta !
Am muncit prea mult ca să ajung aici, şi n-o să-mi pun slujba în pericol
pentru un îngrijitor care a fost norocos, ai priceput ?
Uşor de gătit, uşor de mâncat !
Gusteau face mâncarea chinezească uşor de preparat !
Excelentă treabă, Francoise. Ca de obicei.
E bine, nu-i aşa ?
Vreau să lucrezi la ceva despre cel mai nou concept al meu despre mâncarea congelată.
"Gusteau's Corn Puppies" !
Sunt ca nişte crenvuşti, doar că mai mici.
De mărimea unei înghiţituri.
Cum, crenvuşti pitici ?
Cârnaţi ieftini înmuiaţi în unt şi prăjiţi bine.
Ştii tu, americani.
Inventează ceva ! Poate un Gusteau cu pardesiu cu pălarie de Tom Huckleberry.
Sau ca un porumb uriaş cu înfăţişare de căţel.
Da, dar te rog, cu demnitate.
De la Renata Linguini.
Cheamă-l pe avocatul meu.
Ei bine, testamentul stipulează că dacă după o perioadă de doi ani
de la data morţii nu apare niciun moştenitor,
posesiunile lui Gusteau vor trece în proprietatea bucătarului său şef, adică tu.
Ştiu ce stipulează testamentul !
Ceea ce vreau să ştiu e dacă această scrisoare...
dacă acest băiat schimbă cu ceva.
Nu e o asemănare prea mare.
Nu este absolut nicio asemănare.
El nu e fiul lui Gusteau. Gusteau n-a avut copii.
Şi nici nu se putea moment mai prost.
Termenul limită din testament expiră în mai puţin de o lună.
Deodată un băiat soseşte cu o scrisoare de la recent decedata mamă,
în care susţine că Gusteau e tatăl său ?
E foarte suspect !
- I-a aparţinut lui Gusteau ? - Da ! Da, da.
- Îmi permiţi ? - Desigur, desigur.
- Dar băiatul nu ştie. - Ea susţine că nu i-a spus niciodată,
şi nici lui Gusteau şi îmi cere să nu-i spun nici eu.
- De ce tu ? Ce vrea ? - O slujbă pentru băiat.
- Doar o slujbă ? - Da...
Atunci de ce-ţi faci griji ?
Dacă lucrează aici, vei putea să-l supraveghezi
în timp ce eu încerc să aflu câte din astea sunt adevărate.
O să am nevoie de tine să strângi nişte mostre de ADN de la băiat.
Ia aminte la ce spun ! Toată treaba e foarte suspectă !
- Ştie ceva... - Relaxează-te, e doar un îngrijitor.
Cred că poţi să te descurci cu el.
- Ce faci ? - Tai legume.
- Îţi tai legumele ? - Nu ! Iroseşti energie şi timp.
Crezi că gătitul e o activitate drăguţă ? Cum era mama în bucătărie ?
Mama n-a trebuit niciodată să termine cina repede când comenzile curg într-una
iar toate sunt diferite cu timpi de preparare diferiţi dar
care trebuie să ajungă pe mesele clienţilor în acelaşi timp, calde şi perfecte.
Fiecare secundă contează şi nu poţi să faci ca mama !
Ce înseamnă asta ? Păstrează-ţi postul curat.
Dacă nu-ţi speli vasele, ce-o să se întâmple ?
Se adună un morman de vase nespălate,
mâncarea nu mai pleacă, comenzile se adună, dezastru.
O să-ţi fac uşor de reţinut. Păstrează-ţi postul curat sau te omor !
Mânecile tale arată ca la porci !
Ţine-ţi braţele aproape de corp, aşa. Mereu să te întorci în poziţia asta.
Bucătarii se mişcă repede, ustensile ascuţite, oale fierbinţi.
Ţine braţele lipite, aşa o să minimizezi tăieturile şi arsurile
şi o să-ţi păstrezi mânecile curate.
Marca unui bucătar, murdărie peste tot, mânecile curate.
Ştiu regula lui Gusteau. Toate mâncărurile de la Gusteau au ceva neaşteptat.
Îţi voi arăta. I-am memorat toate reţetele.
- Întotdeauna să faci ceva neaşteptat. - Nu ! Urmează reţeta !
Dar tu tocmai ai spus...
Nu, nu ! Era treaba lui să fie spontan.
E treaba noastră să urmăm reţeta.
Cum iţi dai seama cât e de bună o pâine fără s-o testezi ?
Nu după miros, nu după cum arată, ci după sunetul crustei.
Ascultă ! O simfonie de pârâituri.
Numai pâinile grozave sună astfel.
Poţi obţine cele mai bune produse, doar dacă primeşti primul transport al zilei.
Şi sunt doar două căi de a primi primul transport.
Să îţi creşti singur legumele, sau să-l mituieşti pe cultivator.
Cel mai bun restaurant primeşte primul transport.
Oamenii spun că bucătăria de înalt rafinament e dovadă de snobism.
Aşa că şi bucătarii trebuie să fie snobi.
Dar nu e aşa mereu. El de acolo...
A fugit de-acasă la vârsta de 12 ani.
A fost angajat de nişte circari pe post de acrobat.
A fost concediat pentru că s-a încurcat cu fata prezentatorului.
- Horst a stat la închisoare. - Pentru ce ?
Nu ştie nimeni în mod sigur.
Schimbă povestea de fiecare dată când îl întrebi.
Am fraudat o corporaţie importantă.
Am jefuit a doua cea mai mare bancă din Franţa, folosind doar un pix.
Am creat o gaură în stratul de ozon la Avignon.
Am omorât un om cu degetul ăsta !
Să nu joci niciodată cărţi cu Pompidou.
A primit interdicţie în Las Vegas şi în Monte Carlo.
- Larousse a fugit din rezistenţă. - Care rezistenţă ?
Nu vrea să zică. Se pare că n-au câştigat.
Deci vezi ? Noi suntem artişti.
Piraţi. Ce fel de bucătari suntem noi ?
- Noi ? - Da, eşti unul de-al nostru acum. Noi.
Noi. Apropo, mulţumesc pentru toate sfaturile legate de gătit.
- Şi eu îţi mulţumesc ţie. - Pentru ce ?
Pentru că mi-ai mulţumit.
Şobolanul !
- Dar, dar... - Doar mi-am scăpat cheile !
V-aţi hotărât asupra comenzii dumneavoastră ?
Supa voastră e excelentă !
Da, dar o comandăm de fiecare dată !
Da, ce altceva mai aveţi ?
Avem un foarte bun platou...
Da ştiu asta. Fostul proprietar era faimos pentru asta.
Ce noutăţi are bucătarul ?
Cineva a întrebat ce e nou !
- Nou ?! - Da !
- Ce să le spun ? - Păi ce le-ai spus ?
- Le-am spus că întreb ! - Ce tot îngâni acolo ?
- Clienţii întreabă ce e nou ! - Ce să le spun ?
- Şi ce le-ai spus ? - Le-am spus că o să întreb !
E simplu ! Scoateţi o reţetă veche de-a lui Gusteau.
Ceva ce n-am mai făcut de ceva vreme...
Ei ştiu chestiile vechi. Le place supa lui Linguini.
Au cerut mâncare făcută de Linguini ?
Multor clienţi le place supa. Asta e tot ce spun.
Asta spuneam ?
Foarte bine, dacă-l vor pe Linguini,
spune-le că bucătarul Linguini a preparat ceva special pentru ei,
ceva care în mod clar nu e în meniu.
Nu uita să pui accent pe faptul că e făcut de Linguini.
Acum e şansa ta să-ncerci ceva demn de talentul tău, Linguini !
O preferată uitată a bucătarilor.
Momiţe de viţel a la Gusteau.
- Colette te va ajuta. - Am înţeles.
Grăbiţi-vă, clienţii noştri sunt flămânzi !
Sunteţi sigur ? Reţeta aia a fost un dezastru !
Gusteau însuşi a spus asta.
Ăsta e genul de provocare de care are nevoie un bucătar tânăr.
"Momiţe de viţel a la Gusteau"
Momiţe de viţel acoperite cu o crustă sărată,
tentacule de sepie, fructe de măceş, ciuperci ?
Sos picant de ardei iute.
Nu ştiu reţeta asta, dar e de-a lui Gusteau aşa că...
Lalo ! Avem condimente speciale ?
Da !
Noi ?
Mă întorc imediat !
Nu mă băgaţi în seamă pe mine. Caut ceva.
Trebuie să le adun pe toate repede.
Să vedem... Aici ! O să mă întorc...
Mulţumesc !
Scuzaţi-mă !
Se pare că am nevoie de asta. O să mă întorc...
O să iau asta, condimentul ăsta.
Bun.
Ce faci ? Trebuia să prepari reţeta lui Gusteau !
- Asta e reţeta ! - Reţeta nu cere ulei de trufe !
Ce altceva improvizezi ?
N-avem timp de experimente ! Clienţii aşteaptă !
Ai dreptate ! Ar trebui să te ascult !
- Încetează ! - Ce să încetez ?
Mă înspăimânţi ! Orice ai face, încetează !
- Unde e comanda specială ? - Imediat !
- Credeam că o facem amândoi ! - Dar o facem amândoi !
- Atunci ce faci ? - E foarte greu de explicat.
- Comandă specială ! - Vine imediat !
Stai să-i pun sosul !
- Să nu îndrăzneşti ! - Nu, nu !
Scuze !
Încă nu e gata mâncarea lui Linguini ?
Ba da, e la fel de proastă cum ne-o amintesc.
- Tocmai a ieşit. - Ai gustat-o ?
Desigur, înainte s-o schimbe.
Bun. Poftim ? Cum s-o schimbe ?
A schimbat-o în timp ce era servită...
Le-a plăcut la nebunie ! Şi alţi clienţi au comandat asta !
Linguini, mai am încă şapte comenzi !
E... minunat.
Comandă specială !
Ia o pauză, bucătar mic. Ia nişe aer !
Ai dat lovitura în seara asta.
Ţi-am luat toca !
Serios, acuma.
Mi-ar face plăcere să discut cu tine, Linguini, în biroul meu.
- Am necazuri ? - Necazuri ? Nu !
Puţin vin, nişte discuţii amicale, doar noi bucătarii.
"Plongeurul" nu mai vine la tine pentru sfaturi, nu-i aşa, Colette ?
Are tot ce-i trebuie.
Să închinăm în cinstea succesului tău, nu, Linguini ?
- Bravo ţie ! - L-am luat doar din politeţe.
Eu nu prea beau, ştiţi ?
Sigur că nu. Nici eu n-aş bea aşa ceva.
Dar ar trebui să fii un idiot de proporţii elefantine
ca să nu apreciezi acest Chateau Latour din '61.
Iar dumneata, domnule Linguini, nu eşti deloc idiot.
Să închinăm pentru non-idioţenia ta !
- Remy ! - Emile ?
Nu-mi vine să cred, eşti în viaţă !
Am crezut că n-o să vă mai văd niciodată !
Am crezut că n-ai supravieţuit.
Ce mănânci ?
Nu prea ştiu...
Cred că a fost o învelitoare cândva.
Poftim ? Nu ! Eşti în Paris, acum, puiule !
E oraşul meu ! Niciun frate de-al meu nu mănâncă resturi în oraşul meu.
Remy ! Furi ? I-ai spus lui Linguini că poate avea încredere în tine.
Şi poate. E pentru fratele meu.
Dar băiatul şi-ar putea pierde slujba.
Asta înseamnă că şi eu mi-aş pierde-o. Totul e sub control, da ?
- Mai vrei vin ? - N-ar trebui, dar... Bine !
Deci, unde ai învăţat meserie, Linguini ?
Unde am învăţat ? Da... bine.
În mod sigur nu te aştepţi să cred că asta e prima oară când găteşti.
- Nu e. - Ştiam eu !
E... a doua, a treia, a patra, a cincea oară !
Luni a fost prima oară.
Dar am dus gunoiul de o mulţime de ori înainte de asta.
Da, da, da. Mai bea nişte vin.
Spune-mi, Linguini, despre interesele tale.
Îţi plac animalele ?
Poftim ? Animalele ? De care ?
Cele obişnuite: câini, pisici, cai, porcuşori de Guineea...
Şobolani.
Ţi-am adus ceva de...
Nu ! Nu !
Scuipă tot imediat !
Trebuie neapărat să te învăţ cum stă treaba cu mâncarea.
Închide ochii ! Acum, ia o înghiţitură de...
Nu ! Nu ! Nu ! N-o înghiţi de-a dreptul !
Prea târziu !
Poftim ! Şi mestec-o încet...
Gândeşte-te numai la gust.
- Vezi ? - Nu prea.
Cremoasă, sărată şi dulce în acelaşi timp, gust plăcut de alune...
Simţi asta ?
- Simt gustul plăcut de alune. - Închide ochii.
Acum gustă asta !
E cu totul altceva, nu ? Dulce, crocantă, puţin înţepătoare la final...
- Bine. - Acum...
Încearcă-le împreună.
Cred că simt ceva acolo.
Ar putea fi gustul plăcut de alune.
- Vezi ? Asta e ! - Ar putea fi gustul înţepător.
Acum imaginează-ţi toate gusturile grozave laolaltă în combinaţii infinite,
gusturi pe care nu le-a încercat nimeni,
descoperiri care urmează să fie făcute.
Cred că... iar m-am pierdut.
Dar a fost interesant.
Cel mai interesant gunoi pe care...
Ce facem ? Tata încă nu ştie că eşti în viaţă.
Trebuie să mergem la colonie.
Toată lumea o să fie încântată.
- Da ! Dar... - Poftim ?
Chestia e că eu cam trebuie să...
Ce trebuie să faci mai mult decât... familia ?
Ce e mai important aici ?
Păi...
N-ar strica o vizită...
- Ai avut vreodată un şobolan ? - Nu.
- Ai împărţit un laborator cu şobolanii ? - Nu.
Poate ai locuit într-un canal odată ?
Nu, nu.
Ştii ceva despre şobolani, ştii bine că ştii.
Ştii că ştii că ştiuca ştie... rat-a-taa.
De ce i se spune aşa ?
- Cum ? - Ratatouille.
E un fel de tocăniţă, nu ? De ce i se spune aşa ?
Dacă vrei să dai nume unei mâncări,
ar trebui să-i dai un nume care sună delicios.
Ratatouille nu sună delicios.
Sună ca şobolan şi caca.
Caca de şobolan, care nu sună deloc delicios.
Din păcate, s-a terminat vinul.
Fiul meu s-a întors !
Să găsesc pe cineva care să te înlocuiască
pe post de detector de otravă a fost un dezastru.
Nu a fost nimic otrăvit, slavă Domnului, dar...
n-a fost deloc uşor.
Tu n-ai făcut să fie uşor.
Ştiu. Îmi pare rău, tată.
Important e că tu eşti acasă.
- Da, în legătură cu asta. - Arăţi slăbit.
Din ce cauză ? Din lipsă de mâncare sau surplus de snobism ?
E greu să fii singur în lume, nu-i aşa ?
Sigur, dar nu mă plâng din cauza asta, pentru că pot să am grijă de mine.
Mi-am găsit un loc drăguţ, aşa că o să pot veni în vizită des.
Nu se compară nimic cu o bălăceală în crunta realitate care să te facă să...
- ... vii în vizită ? - O să vin, promit. Des.
- Nu rămâi ? - Nu.
Nu e mare lucru tată, doar că...
Nu credeai c-o să rămân aici o veşnicie, nu-i aşa ?
În cele din urmă pasărea trebuie să părăsească cuibul.
Noi nu suntem păsări, suntem şobolani.
Noi nu ne părăsim cuiburile, le facem mai mari.
- Poate că sunt un alt fel de şobolan. - Poate că nu eşti şobolan deloc.
Poate că e un lucru bun.
Hei ! Formaţia e în formă în seara asta, nu ?
Tot ce faci e să iei, tată. M-am săturat de luat.
Vreau să fac lucruri. Vreau să adaug ceva în lumea asta.
- Vorbeşti ca un om. - Care nu sunt la fel de răi pe cât spui.
- Da, ce te face aşa de sigur ? - Măiculiţă !
Am avut ocazia să-i observ îndeaproape...
- Da ? Cât de aproape ? - Destul de aproape.
Şi nu sunt atât de răi pe cât spui tu că sunt.
Vino cu mine. Vreau să vezi ceva.
Ştiţi, eu o să rămân aici.
Să te asiguri că podelele şi tejghelele sunt curate înainte să închizi.
Staţi. Vreţi să rămân şi să fac curat ?
E vreo problemă ?
- Nu. - Bun băiat !
Ne vedem mâine.
Am ajuns.
Uită-te bine, Remy.
Asta se întâmplă când un şobolan se acomodează puţin prea mult cu oamenii.
Lumea în care trăim aparţine duşmanului.
Trebuie să trăim cu grijă.
Noi avem grijă de semenii noştri, Remy.
O lume cu reguli. Aşa o lume.
Nu.
Poftim ?
Nu !
Tată, nu te cred.
Tu vrei să zici că viitorul nu poate fi decât mai mult din ce-am văzut acum ?
Asta e orânduirea lucrurilor. Nu poţi schimba natura.
Schimbarea e natura, tată...
partea din noi pe care o putem influenţa.
Şi începe când decidem noi.
Unde te duci ?
Cu puţin noroc, înainte.
Salut !
Încetează !
'Neaţa !
Bună dimineaţa !
Deci, bucătarul şef...
Te-a invitat la un pahar de vin. E mare lucru.
E mare lucru ! Ce ţi-a spus ?
Ce ? Ce, nu poţi să-mi spui mie ?
Scuză-mă că-mi bag nasul în profunda ta relaţie personală cu bucătarul şef.
Înţeleg acum.
M-ai pus să-ţi arăt nişte trucuri din bucătărie
ca să-l impresionezi pe şef, apoi pe mine nu mă mai bagi în seamă ?
Trezeşte-te !
Credeam că eşti diferit.
Credeam că şi tu crezi că sunt diferită.
Nu eram obligată să te ajut !
Dacă eram egoistă, te lăsam să te îneci.
Dar voiam ca tu să ai succes.
Îmi plăcea de tine.
Greşeala mea.
Colette ! Stai, stai ! Colette !
S-a terminat, bucătar mic. Nu pot să mai continui.
Colette ! Stai, stai, stai !
Stai, stai ! Nu pleca cu motocicleta !
Uite, nu mă pricep la vorbe. Nu mă pricep nici la mâncare.
Cel puţin nu fără ajutorul tău.
Urăsc falsa modestie. E doar o altă cale de a minţi.
- Eşti talentat. - Nu Pe bune. Nu eu fac asta!
Când am adăugat ingredientul acela în plus, în loc să urmez reţeta aşa cum ai spus,
nu eu am făcut-o !
- Ce vrei să zici ? - Că eu n-aş fi făcut asta !
Eu aş fi urmat reţeta, ţi-aş fi urmat sfatul,
ţi-aş fi urmat sfatul până la capătul lumii,
pentru că iubesc... sfatul tău.
- Poftim ? - Dar...
- N-o face. - Am un secret.
E puţin tulburător...
Am un şo...
- Ce ? Ce ? - Am un şo...
- Ai o iritaţie ? - Nu ! Nu, nu !
Am un mic, mititel, micuţ...
un bucătar mic care-mi spune ce să fac.
- Un mic bucătar ? - Da ! Da !
E sus aici !
În creierul tău ?
De ce-mi vine aşa de greu să vorbesc cu tine ?
Bine, hai că-ţi zic.
Tu mă inspiri. O să risc totul.
O să risc să par cel mai mare idiot şi psihopat pe care l-ai văzut vreodată.
Vrei să ştii de ce învăţ aşa de repede ?
Vrei să ştii de ce sunt un bucătar aşa de bun ?
Nu râde ! O să-ţi arăt !
Nu ! Nu !
- Ce este, Ambrister ? - Gusteau...
- Se închide în sfârşit, nu-i aşa ? - Nu.
- Alte probleme financiare ? - Nu.
A anunţat o nouă linie de rulouri cu ouă făcute la microunde ?
Ce e ? Ce e ? Spune odată !
A revenit... E popular.
- N-am mai fost la Gusteau de ani de zile. - Nu, domnule.
- Ultima mea recenzie e veche de tot. - Da, domnule.
Am spus, "Gusteau şi-a găsit în sfârşit locul meritat în istorie,"
"chiar lângă un alt bucătar de valoare egală,"
- Domnul Boyardine. - Touche !
Acolo l-am lăsat. Alea au fost ultimele mele cuvinte.
- Ultimele cuvinte. - Da.
Atunci spune-mi, Ambrister,
cum ar putea fi popular ?
- Nu ! Nu, nu, nu, nu, nu ! Nu ! - ADN-ul se potriveşte.
Tehnica de lucru, totul se verifică, chiar e fiul lui Gusteau.
Dar nu se poate întâmpla pur şi simplu.
Totul e o înscenare, băiatul ştie.
Uită-te la el cum se preface că e idiot.
Se joacă cu mintea mea ca o pisică cu un ghem...
de... ceva...
- Aţă ? - Da, face pe prostul !
Mă tachinează cu şobolanul ăla !
- Un şobolan ? - Trăieşte cu el, cu bună ştiinţă !
Încearcă să mă facă să cred că e important.
- Şobolanul ? - Exact !
Şi este important şobolanul ?
Sigur că nu ! El doar vrea ca eu să cred că e.
Văd falsitatea situaţiei.
Un şobolan apare în prima noapte de lucru a băiatului.
Eu îi dau ordin să-l omoare şi acum vrea să îl văd peste tot !
E aici !
Am vedenii oare ? Am înnebunit ?
E adevărat sau nu ?
Nu, refuz să fiu atras în micul lui joc !
Să-mi fac griji în privinţa asta ?
În privinţa dumneavoastră ?
Nu-l pot concedia, e în centrul atenţiei !
Dacă-l concediez acum, toată lumea se va întreba de ce.
Ultimul lucru pe care mi-l doresc e să se amestece lumea în asta.
De ce vă faceţi griji ? Nu e bine să fie presa aici ?
Nu e bina ca numele lui Gusteau să ţină prima pagină a ziarelor ?
Nu deasupra feţei lui !
Gusteau are deja o faţă.
Şi e prietenoasă, adorabilă şi e cunoscută şi vinde burrito,
milioane şi milioane de burrito.
Termenul final expiră în trei zile.
Atunci îl puteţi concedia oricând încetează să mai fie valoros.
Şi nimeni nu va şti vreodată.
Mi-am făcut griji pentru mostra de păr pe care mi-aţi dat-o.
- A trebuit s-o trimit înapoi la laborator. - De ce ?
Pentru că prima oară când s-a întors, a fost identificată drept păr de rozătoare.
Nu, nu, nu ! Încearcă asta.
E mai bună.
Ce creaturi dezgustătoare !
Mi s-a reamintit cât e de fragil totul,
cum mă vedea lumea de fapt...
Şi era din ce în ce mai bine.
Remy !
Frăţioare !
Ne temeam că n-o să mai vii.
- Hei, Remy, ce mai faci ? - Bună, ce mai faci ?
Le-ai spus ? Emile, exact asta ţi-am spus să nu faci.
Dar îi cunoşti pe tipii ăştia, sunt prietenii mei.
Nu credeam că te referi la ei.
- Uite, îmi pare rău. - Nu-mi spune mie că-ţi pare rău.
- Spune-le lor că-ţi pare rău. - E vreo problemă aici ?
Nu, nu este ! Aşteptaţi aici.
E încuiată.
- Remy, ce cauţi aici ? - Bine, Emile vine cu toţi...
Eu i-am spus să n-o facă. I-am spus că dacă-l ia gura pe dinainte...
E un dezastru.
Oricum, le este foame, cămara e încuiată şi am nevoie de cheie.
- Ei vor ca tu să furi mâncare ? - Da. Nu !
E complicat. E vorba de familie. Ei nu au idealurile tale.
Idealuri ? Dacă bucătarul Chipeş ar avea idealuri,
crezi că aş mai sta cu grătarul în braţe aici ?
- Sau cu burrito de făcut la microunde ? - Sau cu frigărui de pui ?
Noi ne îngrăşăm ca să vindem ceva aici.
Nu-i pot lăsa să-mi folosească imaginea, Remy. Sunt mort.
Gura !
Trebuie să gândesc.
Se răspândeşte vestea. Dacă nu pot să-i fac să tacă...
Întregul clan o să fie pe urmele mele, cu gurile deschise...
Aici era.
Hei, testamentul tău !
E chiar interesant.
- Te superi dacă... - Chiar deloc.
"Bucătarul Alfredo Linguini" Linguini ?
De ce ar sta dosarul lui Linguini la un loc cu testamentul tău ?
Ăsta era biroul meu.
Dragă domnule Skinner...
Testamentul lui Auguste Gusteau
Auguste şi cu mine eram foarte apropiaţi.
Scris în Paris pe 23 iunie "Scris cu propria mână"
Te rog să nu-i spui lui Alfredo.
... moştenitorii în viaţă...
Alfredo e fiul lui Gusteau.
"moştenitori în viaţă", "Linguini", "fiul lui Gusteau".
E fiul tău ?
- Am un fiu ? - Cum de nu ştiai asta ?
Sunt o plăsmuire a imaginaţiei tale.
Tu nu ştiai ! Eu de unde era să ştiu ?
Fiul tău e proprietarul de drept al acestui restaurant.
Nu ! Nu ! Şobolanul !
Mi-a furat documentele !
Îmi scapă !
Tu !
- Ieşi afară din biroul meu ! - Nu e în biroul tău.
Tu eşti în al lui.
"Bucătar în ascensiune declarat proprietar al restaurantului La Gusteau."
"Un nou proprietar, un nou La Gusteau."
"Steaua în ascensiune a lui Gusteau."
... şi totuşi nu ai învăţat în nicio şcoală publică ?
Care e secretul geniului tău ?
Secretul ? Vreţi adevărul ?
Eu sunt fiul lui Gusteau.
E în sângele meu, cred.
N-ai fost conştient de acest lucru decât de puţin timp.
Aşa e.
Şi după presupusa preluare a conducerii acestui restaurant, cum ai aflat ?
Păi, o parte din mine a ştiut pur şi simplu.
Partea cu Gusteau ?
De unde ai inspiraţie ?
Inspiraţia are multe nume.
A mea se numeşte Colette.
Mi-a rămas ceva între dinţi.
- Da, inspectore. - Semnalez o infestare cu şobolani.
Mi-a năpădit restaurantul... adică restaurantul La Gusteau.
La Gusteau. Cred că pot să trec pe-acolo.
Să vedem. Prima masă liberă e peste trei luni.
Trebuie să veniţi acum.
- E un restaurant cu delicatese. - Domnule, am notat informaţia.
Dacă cineva îşi anulează rezervarea, o să mă duc.
Dar şobolanul. Trebuie să... Gusteau... documentele mele.
A trecut de ora deschiderii.
Trebuia să fi terminat acum o oră.
Bonjour, mon cherie !
Stai cu noi. Tocmai vorbeam despre inspiraţia mea.
Da, îi spune micul lui bucătar.
Nu asta, scumpo. Mă refeream la tine.
- Dumneata eşti domnul Linguini ? - Bună ziua.
Scuze că îţi întrerup prematura sărbătorire,
dar am considerat că ar fi corect din partea mea
să-ţi dau o mică şansă, de vreme ce eşti nou la acest joc.
- Joc ? - Da.
Şi vei juca fără adversar.
Ceea ce este, după cum cred că ai presupus, neregulamentar.
Tu eşti Anton Ego.
Eşti cam încet pentru cineva cu o ascensiune aşa de rapidă.
Iar tu eşti cam slab, pentru cineva căruia îi place mâncarea.
Mie nu îmi place mâncarea, o iubesc.
Dacă n-o iubesc, n-o înghit.
Mă voi întoarce mâine seară, cu mari aşteptări de la tine.
Roagă-te să nu mă dezamăgeşti.
Ascultaţi, nu ne place să fim nepoliticoşi, dar suntem francezi.
Să plecăm !
A vrut să spună că e ora cinei şi că suntem francezi.
Nu te uita aşa la mine. Îmi distrăgeai atenţia în faţa presei.
Cum să mă concentrez dacă tu mă trăgeai de păr mereu ?
Şi încă ceva, părerea ta nu e singura care contează aici.
Şi Colette ştie să gătească, ştii ?
Gata, destul !
Ia o pauză, bucătar mic, nu sunt păpuşa ta,
iar tu nu eşti păpuşarul meu.
Şobolanul e cheia.
Cred că eşti dus cu pluta, bucătar mic.
O să vină Ego, iar eu trebuie să mă concentrez.
N-am mai văzut aşa ceva.
Da ! De parcă ai fi amicul lui pufos, sau ceva de genul ăsta.
Îmi pare rău, Remy.
- Ştiu că sunt prea mulţi... - Nu-i nimic, e în regulă.
Am fost egoist.
- Vă este foame ? - Glumeşti ?
Bine. Fac cinste cu cina. Ne ducem după ce se închide.
De fapt, spune-i tatei să aducă tot clanul.
Bucătar mic ?
E grozav, băiete.
O slujbă în interior. Văd farmecul.
Bucătar mic ?
Bucătar mic !
Salut, bucătar mic.
Credeam că te-ai întors la apartament.
Apoi, când am văzut că nu eşti acolo...
nu ştiu...
nu mi s-a părut corect să lăsăm lucrurile aşa cum le-am lăsat, aşa că...
Ascultă, nu vreau să ne certăm. Am fost foarte stresat, ştii ?
Foarte multe s-au schimbat într-un timp foarte scurt, ştii ?
Deodată sunt un Gusteau şi trebuie să fiu un Gusteau !
Oamenii vor fi dezamăgiţi, e atât de ciudat...
N-am mai dezamăgit pe nimeni înainte,
pentru că n-a avut nimeni aşteptări de la mine.
Şi singurul motiv pentru care se mai aşteaptă cineva
la ceva din partea mea acum eşti tu.
N-am fost corect faţă de tine.
Nu m-ai dezamăgit niciodată şi n-ar trebui să uit asta.
Ai fost un bun prieten, iar eu...
Ce-i asta ?
Ce se petrece aici ?
Furi mâncare ?
Cum ai putut ? Credeam că-mi eşti prieten !
Am avut încredere în tine !
Ieşi afară, tu şi cu prietenii tăi şobolanii.
Şi să nu te mai întorci !
Sau o să mă port cu tine aşa cum ar trebui să se poarte restaurantele cu dăunătorii.
Ai dreptate, tată. Pe cine păcălesc ?
Suntem ceea ce suntem şi suntem şobolani.
O să plece în curând, acum ştiţi cum să intraţi.
Furaţi cât vreţi.
- Tu nu vii ? - Mi-am pierdut pofta de mâncare.
V-aţi hotărât asupra comenzii dumneavoastră, domnule ?
Da, ţi-aş vrea inima, prăjită pe o frigare.
- Intră ! - Azi e ziua cea mare.
- Ar trebui să le spui ceva. - Cum ar fi ?
Tu eşti şeful. Inspiră-i.
Atenţiune !
Lume, azi e o noapte mare.
Vine apetitul şi va avea un ego nemărginit.
Vreau să zic Ego. El vine...
Criticul ?
Şi va comanda. Ceva...
Ceva din meniul nostru.
Iar noi va trebui s-o gătim.
Nu poţi s-o laşi în urmă, nu-i aşa ?
N-ar trebui să stai pe-aici cât e restaurantul deschis.
- Nu eşti în siguranţă. - Mi-e foame !
Iar eu n-am nevoie de mâncare din interior ca să fiu fericit.
Cheia, prietene, e să nu fii mofturos.
- Observă ! - Nu ! Stai !
Nu ! Nu, nu, nu ! Ce ne facem ?
Mă duc să-l chem pe tata.
Vei fi crezând tu că eşti bucătar, dar tot eşti doar un şobolan.
Sigur că a retras o stea ultima oară când a fost aici.
Sigur că probabil l-a ucis pe Gust... tata.
E "juju" foarte rău în asta.
Dar vă spun un lucru !
Ego e aici !
Anton Ego e doar un alt client. Să gătim !
Da ! Hai să... Bine.
Aşadar, m-am gândit la un plan simplu.
Vei crea pentru mine o nouă gamă de mâncăruri congelate marca Skinner.
Iar eu, în schimb, te voi lăsa să trăieşti.
La revedere, şobolanule !
V-aţi hotărât asupra comenzii dumneavoastră, domnule ?
Da, cred că da.
După ce am citit o grămadă de articole exagerate despre noul vostru bucătar,
ştii ce-mi doresc cu înfocare ?
Puţină perspectivă.
Asta-i tot !
Aş dori puţină perspectiva proaspătă, limpede şi bine asezonată.
Îmi poţi sugera un vin bun pentru asta ?
Cu ce anume, domnule ?
Perspectivă. Proaspătă, presupun ?
Foarte bine, de vreme ce nu mai aveţi perspectivă şi
nimeni altcineva nu pare să o mai aibă
în afurisitul ăsta de oraş, facem o înţelegere.
Tu aduci mâncarea, iar eu aduc perspectiva,
care s-ar potrivi foarte bine cu o sticlă de Cheval Blanc din 1947.
Mă tem că...
alegerea dumneavoastră pentru cină...
Spune-i bucătarului tău, Linguini, că vreau orice îndrăzneşte el să-mi servească.
Spune-i "să mă lovească" cum ştie el mai bine.
Vreau ce şi-a luat şi el.
Aşadar, am renunţat.
De ce spui asta ?
Suntem într-o cuşcă, în interiorul unui portbagaj de maşină,
aşteptând viitorul constituit din mâncăruri congelate.
Nu, eu sunt cel din cuşcă. Eu am renunţat.
Tu eşti liber.
Sunt la fel de liber pe cât îţi imaginezi tu că sunt.
- La fel ca tine. - Te rog. M-am săturat să mă prefac.
Mă prefac că sunt şobolan pentru tata, mă prefac că sunt om pentru Linguini.
Mă prefac că tu exişti ca să am cu cine vorbi.
Tu îmi spui doar lucruri pe care le ştiu deja.
Ştiu cine sunt ! De ce am nevoie de tine să-mi spui ?
De ce am nevoie să mă prefac ?
Dar nu ai nevoie, Remy. Niciodată n-ai avut.
Nu ! Cealaltă stângă a mea !
Tată !
- Remy ! - Frăţioare !
Emile !
Vă iubesc !
- Unde te duci ? - Înapoi la restaurant !
- Vor da greş fără mine ! - Ţie de ce-ţi pasă ?
Pentru că sunt un bucătar !
E reţeta ta ! Cum se poate să nu-ţi ştii reţeta ?
Nu mi-am notat-o. Pur şi simplu mi-a venit.
Atunci fă să-ţi vină din nou, da ? Pentru că nu pot servi aşa ceva !
- Unde mi-e comanda ? - Nu putem să le servim altceva ?
Ceva ce n-am inventat eu ?
- Asta comandă ! - Faceţi-i să comande altceva !
- Spuneţi-le că nu mai avem ! - Nu se poate ! De-abia am deschis.
Am altă idee. Ce-ar fi să le servim comenzile ?
Putem să le facem ! Spune-ne ce-ai făcut !
- Nu ştiu ce-am făcut ! - Trebuie să le spunem clienţilor ceva !
Spuneţi-le...
Remy ! Nu face asta !
- Sunt aici ! - O să te vadă ! Opreşte-te !
Nu vorbesc despre mine ! Vorbesc despre ce trebuie făcut acum !
Nu vă atingeţi de el !
Mersi că te-ai întors, bucătar mic.
Ştiu că pare o nebunie, dar...
Adevărul sună nebunesc uneori, dar asta nu înseamnă că nu e.
Adevărul...
Şi adevărul e că...
Nu am talent deloc.
Dar acest şobolan e în spatele tuturor reţetelor.
El e bucătarul, adevăratul bucătar.
A stat ascuns sub toca mea.
Mi-a controlat acţiunile.
El e motivul pentru care pot să gătesc mâncarea care-i încântă pe toţi.
El e motivul pentru care Ego e în spatele acelei uşi.
M-aţi lăudat pe mine pentru darul lui.
Ştiu că e greu de crezut, dar, hei, aţi crezut că ştiu să gătesc, nu ?
Uitaţi, funcţionează. E o nebunie, dar funcţionează.
Putem fi cel mai mare restaurant din Paris, iar acest şobolan...
Acest bucătar mic şi genial ne poate duce acolo.
Ce spuneţi ? Sunteţi cu mine ?
Tată !
Tată... Nu ştiu ce să zic.
M-am înşelat în privinţa prietenului tău.
Şi în privinţa ta.
Nu vreau să crezi că aleg asta în detrimentul familiei.
Nu pot să aleg între două jumătăţi de-ale mele.
Nu vorbesc despre gătit.
Vorbesc despre curaj.
Asta chiar înseamnă aşa de mult pentru tine ?
Nu suntem bucătari, dar suntem familia ta.
Tu ne spui ce să facem, iar noi o să facem.
Inspector Sanitar Dist. 5
Opriţi-l pe inspectorul sanitar !
Echipa alfa ! Hai, hai, hai ! Restul, staţi şi ajutaţi-l pe Remy !
Angajaţii trebuie să se spele pe mâini !
Echipa trei se va ocupa de peşte ! Echipa patru, la mâncăruri prăjite !
Echipa cinci, la grătar ! Echipa şase, sosuri !
La locurile voastre ! Haideţi !
Să se ocupe de amestecat cei care pot să meargă în două picioare !
Avem nevoie de cineva care să servească la mese !
Îmi cer scuze pentru orice întârziere, dar suntem cam puţini în seara asta.
Staţi cât trebuie.
Asigură-te că friptura aia e frăgezită cum trebuie !
Lovituri la fleică !
Uşor cu sosul ăla aici. Mai puţină sare, mai mult unt !
Uşurel cu caşcavalul ăla !
Atenţie cu somonul, pictaţi un tablou !
Fără prea multe condimente în compoziţie !
Nu lăsa untul să se separe.
Continuaţi să munciţi !
Aşează uşurel legumele !
Gustare ! Lingurile jos !
Bun ! Prea multă sare ! Bun !
Nu fierbeţi roşiile !
- Emile ! - Scuze !
Colette, stai !
Colette ! Te-ai întors !
- Colette, eu... - Să nu te-aud !
Dacă stau să mă gândesc, s-ar putea să mă răzgândesc.
Numai să-mi spui ce vrea şobolanul să gătească.
Ratatouille ? E o mâncare ţărănească.
Eşti sigur că vrei să-i serveşti asta lui Ego ?
Ce e ? Prepar ratatouille.
Tu cum l-ai prepara ?
Ratatouille ? Cred că glumesc.
Cine a făcut acest ratatouille ? Vreau nişte explicaţii.
Nu-mi amintesc ultima oară când am rugat un chelner
să-i transmită complimentele mele bucătarului.
Iar acum mă aflu în extraordinara poziţie ca bucătarul să-mi fie chelner.
Mulţumesc, dar în seara asta sunt doar chelnerul dumneavoastră.
Şi cui îi mulţumesc pentru masă ?
Scuzaţi-mă puţin.
Tu trebuie să fii bucătăreasa.
Dacă vreţi să-l cunoaşteţi pe bucătar,
va trebui să aşteptaţi până când vor pleca toţi clienţii.
Aşa să fie.
Mai întâi Ego crede că e o glumă,
dar pe măsură ce Linguini îi explică, zâmbetul lui Ego
dispare.
Nu are nicio reacţie în afară de a pune câte o întrebare ocazională.
Şi când povestea e gata, Ego se ridică, ne mulţumeşte pentru masă
şi pleacă fără vreo vorbă.
În ziua următoare, apare şi cronica lui.
În multe feluri, munca unui critic e uşoară.
Riscăm foarte puţin,
totuşi ne bucurăm de o poziţie deasupra celor care
ne oferă munca lor şi pe ei înşişi judecăţii noastre.
Creştem pe baza criticilor negative. E amuzant să te ridici din lăcomie.
Dar cruntul adevăr pe care noi, criticii, trebuie să-l înfruntăm,
e acela în marea orânduire a lucrurilor ?
Un gunoi obişnuit e probabil mai plin de înţelesuri
decât criticismul nostru, desemnându-l astfel ?
Dar vine un moment când un critic riscă într-adevăr ceva.
Şi acela este la descoperirea şi apărarea noului.
Lumea deseori nu priveşte cu ochi buni noile talente, noile creaţii.
Noul are nevoie de prieteni.
Aseară am trăit ceva nou.
O masă extraordinară dintr-un sos unic şi neaşteptat.
Să spun că atât masa cât şi creatorul ei
mi-au pus la îndoială prejudecăţile despre gătitul de calitate ?
E un adevăr spus numai pe jumătate.
M-au atins până în adâncul sufletului.
În trecut, nu am făcut un secret din faptul că
nu mi-a plăcut faimosul motto al bucătarului Gusteau,
"oricine poate să gătească".
Dar mi-am dat seama că doar acum înţeleg cu adevărat ce a vrut să spună.
Nu toată lumea poate deveni un mare artist.
Dar un mare artist poate proveni de oriunde.
E greu să ne imaginăm origini mai umile ca
acele ale geniului care acum găteşte la Gusteau,
care e, în opinia acestui critic,
nimic mai puţin decât cel mai bun bucătar din Franţa.
Mă voi întoarce la Gusteau în curând, cu poftă de mai mult.
A fost o noapte grozavă,
cea mai fericită din viaţa mea.
Dar singurul lucru previzibil în viaţă e imprevizibilitatea sa.
Trebuia să le dăm drumul lui Skinner şi inspectorului sanitar
şi sigur că ne-au pârât.
Mâncarea n-a mai contat.
Imediat ce-au ieşit de-acolo, "erau şobolani în bucătărie"...
Restaurantul a fost închis,
Ego şi-a pierdut slujba şi credibilitatea,
dar să nu vă pară prea rău pentru el,
îi merge foarte bine ca mic investitor în afaceri.
- Pare foarte fericit. - Tu de unde ştii ?
Trebuie să plec ! Am de făcut cina.
Ştii cum îi place.
Mersi, bucătar mic.
Pot să vă recomand un desert pentru seara asta ?
- Nu asta faci mereu ? - De care aţi dori ?
Surprinde-mă !
Credeţi-mă, povestea e şi mai bună când o spun eu.
Aduceţi nişte mâncare aici ! Murim de foame !
RoSubbed by: XRAiN
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro