www.titlovi.com
Čitao sam "Fajnenšal tajms".
Kratki članak od dva stupca u kojem je pisalo da
ljudska vrsta uzrokuje masovno izumiranje.
Priča je bila u dnu 6. ili 7. stranice i pomislio sam:
"Eto kako čovečanstvo rešava ovaj problem!".
Ne rešava ga!
Proveri svoj mobilni telefon.
Ako se približiš tom mestu, skremblovaće ti signal.
Lui, kako si?
Koliko kamera imaš u ovom trenutku?
Na mom stolu ili...? -Ne, na telu.
Manje od sedam ali više od dve!
Dobro. Da napravimo porudžbu.
Jedna kamera za glavu, dve kamere za dugmad,
jedan sportski prsluk, jedna kamera za flašu,
taktička košulja, sa vibracijom.
Kamere su uključene.
Pokušaj da uđeš i pazi da li ti je tašna otkopčana.
Imate rezervacije za 10 minuta. -U redu.
Heder: Seli smo.
Lui: Da li snimate?
Heder: Da.
Kako znate tako mnogo o sušiju?
Ona me je dovela ovde.
Imate veoma egzotičan ukus.
Lui: Kad budete spremne, naručite kita.
Heder: Uskoro. Za jedan minut.
Izvolite, kit za vas. -Hvala.
Dobili su tri parčeta. Pun pogodak!
Protiv vlasnika i kuvara jednog od najpopularnijih restorana u Americi
podignuta je federalna optužnica
zbog onoga što servira svojim gostima:
ugroženu vrstu kita.
Iza tajne operacije nalaze se filmski radnici
koji su zabeležili kamerama.
Utiremo sopstveni put!
Radio sam četiri priče o izumiranju za časopis "Nacionalna geografija".
Putujete u te magične predele...
... gde dinosaurusi leže koliko vam pogled seže.
I mislite, to se dogodilo u davnoj prošlosti.
Šta ako se događa i upravo sada?
A to niko ne primećuje?
Svake godine, jedna u milion vrsta nestaje prirodnim putem.
U narednim decenijama, mi ćemo iskoreniti druge vrste
hiljadu puta brže nego što bi trebalo.
Nemoguće je precizno proceniti koliko vrsta će nestati.
Ali u narednih sto godina,
mogli bismo izgubiti i do 50% svih živih vrsta na Zemlji.
Sećam se, mislio sam da je to najveća priča na svetu.
To je kao da živimo u doba dinosaurusa...
s tim što mi možemo da preduzmemo nešto.
U TRCI SA IZUMIRANJEM
Plavi kit je najveća životinja koja je ikada živela na našoj planeti.
Veća od bilo kog dinosaurusa.
I baš kao i dinosaurusi, i plavi kitovi izumiru.
Pogledaj ga!
Od zlatnog doba kitova,
dovedeni su do ruba istrebljenja, do 2% populacije.
Danas ih desetkuje brodski saobraćaj.
Uskači!
Izranja sa desne strane!
Ako prikažemo ljudima lepotu ovih životinja,
postoji šansa da ih spasemo.
Zanimljivo je da plavi kitovi
imaju najglasniji zov u čitavom životinjskom carstvu,
ali mi ga ne čujemo, jer je ispod našeg praga čujnosti.
Mi posmatramo svet ovim očima i ovim ušima
i mislimo da je to sve što se može videti.
Ali postoje skriveni svetovi na gotovo svakom nivou.
Ja želim da ih ljudi vide.
Iskrcali smo se sa broda,
a jedan ribar je prišao našem prevodiocu i pitao:
"Može li da mi isplatiš 500 dolara? Našao sam bovu."
Nagrada je 500 dolara. Bovu treba vratiti u Ameriku.
"Čekaj malo", rekao sam, "hoću da pogledam tu bovu."
Pogledao sam je.
Pisalo je: "Vratiti Krisu Klarku iz Bioakustičke laboratorije u Kornelu".
Ja znam tog čoveka!
Punih 30 godina, Kris je otkrivao nove načine snimanja kitova.
On je dokazao da se ove životinje
međusobno čuju preko okeana.
Za mene je otkriće te bove bilo ravno otkrivanju poruke u boci.
Napravili smo uređaje za snimanje
Spustili ih u okean i neprestano snimali.
Kitove, delfine, sve što postoji u okeanu.
Prvi put, znao sam da plavi kit u blizini peva,
video sam očitavanja na ekranu ali nisam ga čuo.
I šta onda radite?
Ubrzate snimak.
I danas me podilaze žmarci. Koliko je to sjajno!
Slušali smo sve više i više, u raznim delovima sveta.
Bili u ledenom arktičkom okeanu
ili duboko u džunglama centralne Afrike,
Ceo svet peva,
klikće, škrguće, zviždi i lupka,
ali mi smo prestali da slušamo.
Bioakustička laboratorija u Kornelu
ima najveći arhiv životinjskih zvukova na svetu.
Sakupljaju ih od tridesetih godina 20. veka.
Oni čuvaju širok spektar zvukova,
od najvećih životinja koje su ikada naseljavale ovu planetu,
do najsitnijih insekata.
Ovo je pesma mužjaka ptice Moho sa Havaja.
Ove price nalaze partnera za ceo život,
i on bi pevao u duetu sa ženkom.
Ovo je pesma mužjaka.
Nema odgovora.
Ponovo cvrkut mužjaka.
Poslednji mužjak ove vrste doziva ženku
koja nikada neće doći.
On je potpuno sam.
A sad je i njegov glas nestao.
U kratkom veku ove kolekcije, od sedamdesetak godina,
mnoge snimljene vrste više ne postoje.
Ovaj arhiv je živi primer
ogromne stope izumiranja koje se upravo odvija.
Kroz istoriju Zemlja je doživela je pet velikih izumiranja.
Ordovicijumsko,
Devonsko,
Permsko,
Trijas-jura i
i K-T izumiranje
ono koje je ubilo dinosauruse.
Teško je zamisliti daleku prošlost,
4,6 milijardi godina postojanja Zemlje.
Kada bismo istoriju Zemlje saželi u 24 sata,
gde bi bilo čovekovo mesto na tom satu?
Par sekundi pre ponoći. I to je sve.
Mi smo novi klinci u kraju.
Mi smo vinovnici nove epohe, antropocena.
Antropocen znači "vreme ljudi".
Vreme kada je uticaj čoveka ostavio trag u fosilima budućnosti.
Pre 65 miliona godina,
udar asteroida izazvao je izumiranje dinosaurusa.
Ali uzrok čestog izumiranja je očigledan.
Čovečanstvo je postalo asteroid.
Nalazimo se na ivici:
da li je već prekasno, ili je ovo sam početak promena.
Dva parčeta mesa od kita i jedno parče konjskog mesa.
Znali smo da se u restoranu "Hamp" prodaje meso kitova.
Ali dešava se i nešto veće.
Saznali smo da Obamina administracija
iza zatvorenih vrata pregovara sa Japancima
o obnavljanju komercijalnog izlova kitova.
Mislio sam, ako bismo dokazali
da se ugrožene vrste kitova služe na obalama Amerike,
zaustavili bismo te pregovore.
12 mart 2010. 4 dana nakom hapšenja u "Hamp"-u.
Organizacije za zaštitu životinja su reagovale,
međutim, restoran nije zatvoren.
Pojavio se čovek za kojeg nikada nisam čuo.
Njegovo ime je Oti Gil.
On je postavio video-opremu ispred restorana "Hamp",
dok su ljudi ulazili.
Šta to radiš? -Protestujem.
Juče je ovde protestovalo oko 200 ljudi.
Neko mora da nastavi pritisak.
Ako pogledate dodele Oskara i Zlatnog globusa,
sve su to ekrani i projekcije.
Parkirao je svoj ferari odmah pored kombija.
Vlasnik restorana izlazi i pita Otija koliko dugo planira da to radi.
Mislio je da sam nekakav hipik koji će otići za dan ili dva.
Rekao sam mu: "Slušaj, ja mogu da dolazim mesec-dva, ili godinu."
Kiliko dugo ti možeš da opstaneš dok sam ja ovde?
Deset dana kasnije, restoran je zatvoren.
To je bio predivan trnutak.
Svi su otišli kući, a jedan čovek sa svojim velikim ekranom
nastavio je da osvetljava ovaj problem.
Postoje hiljade ljudi širom sveta
koji su spremni i sposobni da se bore za spasavanje vrsta.
Oni odlaze na neka od najmračnijih i najopasnijih mesta na planeti.
Samo u prošloj deceniji
ubijeno je preko 800 aktivista za očuvanje prirode.
Ti ljudi obavljaju težak zadatak,
ali mi nikad ne čujemo o njima.
Šon Hajnriks.
Ja živim u Bolderu u Koloradu,
a retko gde ima više stena nego u Koloradu.
Saznao sam da neverovatan morski aktivista
živi samo par ulica dalje.
On je napustio svoj posao finansijskog direktora jedne firme
kako bi pomogao u spasavanju ugroženih vrsta.
Šon je zaslužan za jedan id najznačajnijih poduhvata
koje sam video bilo gde u svetu.
Isla Muheres bila je najveće ostrvo za izlov ajkula
na istočnoj obali Meksika.
Svakog dana 20 i više brodova isplovljavalo je u lov na ajkula.
Šon je pomogao da se ovo lovište pretvori u jedno od
najpopularnijih mesta na svetu gde možete posmatrati ajkule.
Danas zajednica bivših ribara zarađuje mnogo više novca
vodeći turiste da pilvaju sa ajkulama,
nego dok su ih ubijali sa svojih brodova.
Računica je prosta.
Šon često radi sa svojim prijateljem Polom Hiltonom,
istražiocem i foto-reporterom.
Oni prosto ne mogu da odole opasnim situacijama.
Pol je foto-reporter,
i kao i ja, posvećen je ugroženim vrstama.
On je brilijantan u svom poslu,
Pol i Šon pokušavaju da razotkriju ilegalnu trgovinu ugroženim vrstama.
Raskrinkaćemo ovo mesto?
Šon je vatren. Obožavam njegov etuzijazam.
Previše priča dok smo na zadatku, i stalno moram da ga ućutkujem.
Mislim da je za to kriva njegova američka priroda.
Snimam. -Ja ću im odvlačiti pažnju.
U mnogim situacijama bolje je raditi u timu.
Često se nađete u centru zbivanja i snimate,
a da nema nikoga da vam čuva leđa.
Pol i Šon imaju svoju tehniku. Oni nose foto-aparat oko vrata.
Većina misli da morate staviti aparat ispred očiju da biste slikali,
ali njihovi aparati imaju kamere i sve vreme snimaju.
Koliko ih je!
A ovo je... ajkula? Film "Ajkula"?
Ne preteruj, Šone. -Dobro. Kul!
U životu nisam video toliko peraja.
Kako ste saznali za to?
Preko Fejsbuka i koleginih prijatelja.
Jednostavno smo ušli na pijacu.
Koliko dugo ste se zadržali? -Deset-petnaest minuta.
Sve ste to snimili za 10-15 minuta?
Da li smo blizu, Pole? -Da, u sledećem bloku je.
Nisam zamišljao da će iligalna trgovina biti tako očigledna.
Možete proći ulicom,
a svaka druga prodavnica biće prepuna ugroženih životinja.
Ne samo ajkulina peraja,
na prodaju su skoro sve vrste ugroženih životinja na svetu.
U Kini je eksplodirala potražnja za supom od ajkule.
Prema procenama, svakog dana ulovi se oko 250.000 ajkula.
Nijedna vrsta ne ilustruje današnje stanje u okeanima bolje od ajkula.
Ajkule su prethodile dinosaurusima.
Preživele su četiri masovna izumiranja.
A samo u mom životnom veku,
mi smo smanjili njihov broj za 90%.
Pratio sam grupu lovaca na peraja u Indoneziji.
Selili su se od kampa do kampa.
A onda jednog jutra,
primetio sam da se nešto presijava u plićaku oko koralnog grebena.
Ono što sam otkrio užasnulo me je.
Bila je to prelepa atlantska gata, ali bez ijednog peraja.
Pokušala je da pliva, ali nije mogla.
Bilo je potresno. To je naša stvarnost.
To je ono što niko ne vidi.
Najveća fabrika za obradu ajkulinih peraja,
nalazi se oko 200 metara iza nas.
Razgovarala sam telefonom sa jednim čovekom.
On će nas uvesti unutra.
On je naš kontakt.
Šon ima prevodioca.
Ne želim da otkrivam njegovo ime,
jer ona već decenijama radi na tajnim zadacima u Kini.
Prvo nas je povela na mesto na koje ranije nisu imali pristup.
U suštini, to je supermarket ugroženih vrsta u Hongkongu.
Godinama sam pokušavao da uđem u ovu zgradu.
Pol i njegovi prijatelji, takođe.
Najzad smo uspeli da zakoračimo unutra na 30 sekundi.
U čemu je problem? -Zašto ste još tu?
Rekao sam vam da nema snimanja!
Njegovi radnici su istrčali i pokušali da ga odbiju.
Pretili su da će pozvati policiju.
Pesnicama i mačetama.
Izbacili su nas napolje i zapretili da se više ne vraćamo.
Automobil čeka sa svim tim stvarima.
Poveo sam dvoje svojih kolega iz akcije u "Hampu",
Heder Reli, koja radi na tajnim zadacima sa nama.
i Čarlsa Hambltona, koji je praktično moj direktor tajnih operacija.
Smislili smo tajni identitet.
Pretvarali smo se da smo na kulinarskoj turi
i da tražimo egzotične prozvode.
Držimo se plana. Ti ulaziš kao g. Sojer,
a mi smo ovde da učimo i slikamo jela.
Sa skrivenom kamerom u Kini možete da upadnete u veliku nevolju.
Ako iz nekog razloga naiđemo na ljude sa značkama i uniformama,
skinite svu opremu, bacite sve što imate ispod košulje.
Ulazimo, ulazimo!
Kakvim poslom se bavite sa morskim plodovima?
Bavimo se prodajom morskih proizvoda.
Imamo ribarnicu sa plodovima mora. -Kojim?
U našem kraju, najviše ima tune, marlina i sabljarki.
Ljudi traže nešto uzbudljivije.
Kineski i azijski putnici danas čine veliki deo posla,
više od 50%.
Možda je bolje da odemo.
Uredu je, dođite, dođite!
Pokazaću vam fabriku.
Ovo je lepo.
Ja moram u toalet. -Toalet je tamo. -Hvala!
Ajkule se teško love.
Svaki delić ajkule može da se proda.
Ništa ne bacamo, nijedan komad ajkulinog mesa.
Ali "zeleni" pogrešno shvataju našu industriju.
Oni misle da sečemo peraja
i puštamo ajkule u more, da se muče.
Ali to nije istina.
Taj snimak su napravili niko drugi nego "zeleni"!
Ovo je crv. -Da li je skup? -Da, veoma je skup.
Jedan kilogram košta 44.800 američkih dolara.
Da, 44.800 za kilogram!
To je veleprodajna cena. -Nemoguće!
Ljudi veruju da leči rak. Zato ga i kupuju.
Kinezi veruju u razne stvari.
Zatim su nas poveli u drugo skladište u gradskoj luci.
Lui! Vidi ovo!
Videli smo 10.000-20.000 peraja na jednom mestu.
Bio je to jedan od najvećih pogona za preradu na svetu.
Razmere su bile nepojmljive.
Nikad u životu nisam video ništa slično.
Gospode bože!
Imao sam utisak da je ovaj svet potpuno...
... sumanut!
Sećam se jednog ronjenja na najsevernim ostrvima Galapagosa,
ostrvima Darvin i Vulf,
ostrvima na kojima Darvin nikada nije bio.
To je zemlja iz davnog doba.
Zemlje pre ljudi.
Sećam se džinovske kit-ajkule i jata delfina.
To je bilo u vreme kada smo imali analogne filmove.
Ceo kadar bio je ispunjen morskim životinjama.
Jedan delfin doplivao je ispred kit-ajkule,
i zgrabio tunu,
pogledao pravo umene, protresao glavom,
i progutao ju je celu niz grlo.
To je bio trenutak kad želite 37 slika na filmu sa 36 snimaka!
Magično! Prava magija!
Kao podvodni fotografi, zapravo foto-reporteri,
mi dokumentujemo vreme i mesto,
koje u budućnosti možda neće postojati.
A sat otkucava.
Ovo su prve fotografije koje sam slikao
radeći za "Nacionalnu geografiju" 1960. godine.
Napravio sam sedam ili osam slika na 2 1/4x2 1/4 formatu
eko krom filma i povezao ih zajedno.
Bila je to podvodna panorama koralnog grebena u boji.
Ovo je fotografija iz 1989. Prelepa koralna šuma je uništena.
Sada gledam okolo i pitam se: Šta se desilo?
Nije daleko od onoga što se desilo pre 65 milona godina.
Izumiranje je često posledica ljudskog delovanja,
uništavanja staništa ili prekomernog izlova.
Zatim, uzrok su klimatske promene koje se odvijaju na drugačiji način.
Dakle, imamo dvojni uticaj,
direktan uticaj čoveka,
i njegov indirektni uticaj narušavanjem klime.
Klimu kontrolišu okeani.
Ali okeani se polako menjaju,
i to je opasnost sa kojom smo danas suočeni.
Masovno izumiranje je posledica promene spoljašnje sredine,
a mi menjamo spoljašnju sredinu tačno po granicama koje mogu
da izazovu jednu od novih kataklizmi.
Prošlo je pet masovnih izumiranja.
Uzroci su bili različiti,
ali svi su imali jedan zajednički faktor,
veliki porast količine ugljen-dioksida.
A nikada nismo imali takav porast ugljen-dioksida kao sada.
Mi sagorevamo fosilna goriva koja su ležala stotinama miliona godina,
vraćajući, praktično, unazad geološku istoriju Zemlje.
A to radimo i suviše brzo.
U izlivanju nafte u Meksičkom zalivu
izlilo se oko 4,9 miliona barela nafte,
što predstavlja oko 1/4 svakodnevne upotrebe nafte u SAD.
Kada pogledate naftnu mrlju u Meksičkom zalivu,
pomislite da je to najveća ekološka katastrofa u istoriji Amerike.
Ali ta naftna mrlja ne može da se poredi sa štetom
koju mi svakodnevno stvaramo radeći sasvim obične stvari.
Moja krivica veća je nego krivica drugih.
Najgore što možete da uradite prirodi jeste da snimate film o njoj.
Napravili smo CO2 procenu za dve godine snimanja.
Bio sam užasnut količinom energije koja je potrebna za to što radim.
Mi činimo sve da olakšamo sebi život, ali to radimo na račun prirode.
Postoji mnogo načina da rešimo ovaj problem.
Pitanje je da li ćemo biti dovoljno brzi.
U ovom trenutku, znamo da gubimo kontrolu.
Hemija okeana menja se munjevitom brzinom,
zastrašujuće brzo.
CO2 koji ispuštamo u atmosferu
ne zadržava se potpuno u njoj.
Između jedne trećine i polovine te količine apsorbuju okeani.
CO2 reaguje sa vodom i stvara ugljenu kiselinu,
i svake godine okeani postaju sve kiseliji.
Ako želite da vidite kakve su posledice toga,
zaronite morsku školjku u čašu sa sirćetom.
Čitav niz stvorenja rastopiće se u kiselom moru koje smo stvorili.
Svake godine, mi prikupljamo 7-10 milijardi larvi ostriga
koje šaljemo uzgajivačima širom pacifičkog severozapada.
Još uvek se sećam dana
kada su sve larve u uzgajalištu pale na dno bazena.
Šest milijardi larvi uginulo je u jednom danu.
Voda iz dubine okeana uz obale Vašingtona i Oregona
prodrla je u cevi uzgajališta i zaustavila uzgoj školjki.
Razarala ih je brže nego što su mogle da narastu.
Nepojmljivo je da okean može da bude tako kiseo
da uzrokuje takve probleme.
Delovalo nam je kao scena iz daleke budućnosti,
i nešto o čemu nikada nećemo morati da brinemo.
Stopa promene koju vidimo u okeanima,
i promene koje će to stvoriti u našem lancu ishrane,
biće radikalne i dogodiće se u našem životnom veku.
Hrana koju smo navikli da jedemo možda sutra neće biti dostupna,
i bićemo prinuđeni da jedemo morske meduze ili nešto slično.
Zvuči pomalo luckasto: promenite ishranu i spasite planetu.
Ali kada bi ljudi sada postali vegetarijanci,
to bi donelo velike promene.
Neuporedivo najveći faktor u ovom masovnom izumiranju
jeste uništavanje prirodne sredine
ili pretvaranje prirodnih staništa u zemlju za proizvodnju hrane.
Što je veća naša zavisnost od mesa, mleka i jaja,
to je veća emisija CO2 i metana.
Goveda i drugi preživari proizvode metan
kao nusproizvod varenja trave i biljaka koje jedu.
Kontrakcije potiskuju gas iz stomaka do ove tegle.
Da, a posle ovoga, gas sakupljamo u vreće.
Koliko je ta vreća sakupljala gas? -Samo dva sata.
Metan ima oko 22 puta veći uticaj na promenu klime od CO2.
I za promenu nije potrebno mnogo metana.
Jedna krava svakog dana može da napuni metanom kesu od 210 l.
Jedna krava ne stvara problem, ali danas ima 1,5 milijardi krava
i to je veoma neefikasan način proizvodnje hrane.
Tri četvrtine poljoprivredne zemlje koristi se za prehranu stoke.
Uzmite u obzir sve faktore,
krčenje zemlje za pašnjake, ishranu stoke, transport.
Stoka stvara više gasova staklene bašte
nego direktne emisije od čitavog transportnog sektora.
Ne mislim da ove probleme treba upoređivati.
Ne mislim da jedan može biti važniji od drugih.
Da li je globalno zagrevanje opasnije od povećanje kiselosti okeana,
ili da je izlov velikih riba u moru štetniji od njegovog zagađivanja.
Mislim da je besmisleno izdvajati bilo koji od ovih problema
i smatrati da ćemo njegovim rešavanjem spasiti planetu.
Mi moramo da se borimo na svim frontovima.
Pijaca ilegalnih divljih životina Guangdžou, Kina.
Puno je glodara.
Bože! Mačke.
Pogledaj ovu, još je živa.
Mnoga vrata se zatvaraju. -Svetla se gase.
Deluje opasno. Ovde nismo dobrodošli.
Kineska vlada je 2002. godine
zatvorila pijace sa divljim životinjama širom južne Kine.
Trgovina je nastavila da se odvija ilegalno,
u jutarnjim satima.
Zastrašujuće je.
Zatvaraju. -Molim? -Zatvaraju.
Ovo je suludo. -Kriju se unutra.
Gospode bože!
Ovo je pijaca koja je dva puta promenila mesto te godine.
Šta to rade?
Oni znaju da je to zabranjeno.
Ovo je surovo.
Što je životinja ugroženija i kazna je veća,
to je prostorija udaljenija.
Želim da vam pokažem nešto.
Gledate u desetak manta raža spakovanih u ove kese.
Kad uzmete u obzir činjenicu
da ove životinje rađaju mlade svake druge godine,
shvatate da je ovde ubijena cela jedna generacija.
Pre nekoliko godina, počeo sam da primećujem manta i mobiler raže,
izložene na ulici u oblastima u kojima su se ranije prodavale ajkule.
Bio sam zbunjen, jer se njihova krila ne mogu koristiti za supu,
a meso ovih raža je veoma gorko.
Nema svrhe trošiti vreme na lov ovih ogromnih i teških životinja.
Nisam mogao da verujem,
kada sam zakoračio među te džinovske morske mante.
Želeo sam da saznam šta se dešava.
Gledao sam kako im seku škrge.
Nedostaju im škrge, gde su ih odneli?
Razlog je bio sledeći:
škrge su stari, narodni lek u jednom malom obalskom gradu u južnoj Kini.
A to je bilo pre 50 godina.
Verovanje je uglavnom nestalo,
ali posle izbijanja epidemije SARS-a,
neko je shvatio: "Ponestaje nam ajkula.
Šta bismo još mogli da pustimo u promet?"
Pre mnogo godina objavljena je knjiga "Životinje u kineskoj medicini",
koja opisuje kako se škrge manta raže mogu koristiti za lečenje bolesti.
Škrge manta raže završile su u narodnim apotekama
i prodavnicama sa sušenim morskim plodovima.
Ljudi veruju da škrge manta raže poboljšavaju cirkulaciju krvi,
pomažu u lečenju modrica i povreda, pa čak i da leče rak.
Sve je to počelo kao narodno verovanje.
Sećam se svog prvog susreta sa manta ražom u vodi.
Nikad ga neću zaboraviti.
Ronio sam u moru,
kad je nenadano pored mene prošla ogromna manta.
I ponovo nestala u dubini.
Ostao sam bez daha čekajući.
Bili smo nedavno u Baliju.
Pri kraju poslednjeg zarona, pogledao sam dole,
a jedna manta doplivala je tačno ispod mene i zastala,
plutala oko 5 m niže i, jednostavno, nije se pomerala.
"Zanimljivo", pomislio sam.
A zatim sam primetio pecaroški najlon na vrhu njenog tela.
Brzo sam doplivao do nje i presekao najlon iznad njene glave,
tačno iznad udice.
I, izronio sam.
Ona nije pobegla, i dalje je plutala tačno ispod mene.
Vratio sam se do nje i lagano joj položio ruku na vrh glave,
zatim sam uhvatio udicu i polako je izvukao iz gornje vilice.
Mislio sam, to je to. Otićiće sad, spasena je.
Međutim, kružila je ispod mojih nogu.
Vratio se još jednom i dotakao je pored rane,
milujući je kao da je uveravam da će sve biti u redu.
Sagnuo sam se tik pored njenog oka.
I sećam se da se oko pomeralo levo-desno,
gledajući me u oči,
i shvatajući da pokušavam da joj pomognem.
Ljudi često pitaju kako jedan čovek može išta da promeni.
A kada biste videli kako se pravi supa od ajkulinih peraja?
Kada biste videli kako svake godine 70 miliona ajkula
biva ubijeno da bi završilo u supi,
da li biste je i tada jeli?
Podelio sam svoj snimak žive indonežanske ajkule bez peraja
sa organizacijom "Vajld ejd" koja radi na zaštiti ajkula u Kini.
Film je videlo preko milijardu ljudi u Aziji,
i 80% anketiranih ljudi koji su videli film,
reklo je da će prestati da jede supu od peraja,
ili bar značajno smanjiti njenu upotrebu.
Ne zaboravite, kad prestane kupovina, prestaće i ubijanje.
Kao profesionalni fotograf uvideo sam moć slike.
Slika može da promeni.
Mislim da je u našim genima upisano da brinemo o budućim generacijama.
I ako nađete put do toga,
vi ćete vrlo brzo dopreti do ljudi i promeniti ih.
Ljudsko oko je veoma ograničeno.
Mi vidimo samo malecki deo elektromagnetnog spektra.
To je kao da imate koncertni klavir a čujete samo jedan ton.
CO2 je nevidljiv ljudskom oku,
ali infracrvene talase određene dužine,
apsorbuju gasovi poput CO2 i metana.
To vidimo na ovom snimku.
Ova kamera ima specifičan filter za boje,
koji nam omogućava da vidimo CO2
koji izlazi iz nosa i usta.
Imamo dve kamere.
Jedna vidi vašim očima,
a druga ono što kompanije za eksploataciju fosilnih goriva
ne žele da ostatak sveta vidi.
Svet CO2.
Snimi avion koji poleće prema nama.
Tri, dva , jedan ...
Užasno je ali i prelepo.
Ovde, sa leve strane. -Sa leve strane? -Lepo će se videti.
Polako, polako, polako!
Gotovo sve što radimo emituje CO2,
od grejanja i rashladnih uređaja u našim kućama,
do našeg saobraćajnog sistema,
bili to avioni, vozovi ili automobili.
Gotovo sve ispušta velike količine uglen-dioksida,
ali vi to ne vidite.
Da biste videli taj skriveni svet,
poveli smo vas na ovo magično putovanje.
Ali to magično putovanje zapravo ubija planetu.
Izgleda kao jedna velika parada zagađivača.
Na čemu radite? -Dođite, pokazaću vam.
Da li je to vaš kondenzator fluksa? -Blizu ste!
Okrenuću ekran. Vidite li ovo? -Snima ugljen-dioksid.
Da li vas je država angažovala? Za koga radite? Za sebe?
Da, to je naučni projekat. Naučni projekat? -Da.
Naša generacija jedna je od poslednjih
koje staju nogom na papučicu i dodaju gas.
Mi emitijemo toliku količinu ugljen-dioksida i metana,
da je sasvim moguće da je samo bebi-bum generacija
imala najveći uticaj od svih sisara koja je ova planeta videla.
Antropocen je promenio sve parametre,
geološku strukturu planete, hemijski sastav okeana.
Sve što se dešava na ovoj planeti sada je u našim rukama.
Ako uzmete kapljicu bilo kog okeana na svetu
i pogledate pod mikroskopom,
otkrićete mnogo lepote u jednom tako sićušnom svetu,
minijaturnu arhitekturu kojoj nikada neću prestati da se divim.
Naš prvi govornik je Boris Vorm,
autor uticajnih i kontroverznih radova o nestajanju planktona.
Na svojim predavanjima o planktonima uvek govorim ljudima
da, pre svega, udahnu dva puta,
a onda da razmisle o činjenici da taj drugi udisaj potiče iz okeana,
jer ga je proizveo fitoplankton
koji proizvodi polovinu kiseonika koji udišemo.
Svesni smo da mi menjamo okeane na globalnom nivou.
Postoji više ljudskih faktora,
od ribolova do klimatskih promena i povećanja kiselosti.
Nijedan deo okeana nije pošteđen ljudskog delovanja.
Koristeći satelitske snimke i druge podatke,
dr Vorm utvrdio je da smo izgubili čak 40% proizvodnje planktona
samo za poslednjih 50 godina.
Gubitak je najvećim delom posledica klimatskih promena.
To je važno pitanje i mišljenja su sukobljena.
Ako se ispostavi da je smanjenje planktona
veliko kao što mi mislimo da jeste,
onda je to veliki problem.
Naši životi zavise od disanja okeana.
Životinje su uspele da prežive na kopnu
tek pošto su planktoni u okeanima
proizveli dovoljno kiseonika za njihov opstanak.
Mi gajimo iluziju o tome da su velike stvari važne,
ali ako izgubimo one male,
nestaće i sve ostale.
To je nalik na jednu veliku mrežu u kojoj je sve povezano.
Ako izuzmete malu stvar, poput planktona,
sve, čitava mreža se raspada.
To je poput sinfonije
u kojoj jedan po jedan instrument nestaje iz orkestra...
... sve do poslednjeg glasa.
A onda utihne.
Lako je nama da upiremo prstom u istok i optužujemo Kinu
da uništava planetu, zagađuje sve i istrebljuje vrste,
ali zapad je već dao svoj doprinos
u masovnom uništavanju sredine i istrebljenju ugroženih vrsta.
Kina danas prolazi kroz iste muke odrastanja.
Ali dok smo se mi razvijali, na svetu je bilo samo milijardu ljudi.
U vreme razvoja Kine
samo u Kini živi 1,3 milijarde ljudi.
I previše je vrsta koje smo mi doveli do ivice istrebljenja.
Mi ne smemo da pravimo stalno iste greške,
jer ćemo ostati bez ičega.
U ovoj prikolici nalaze se neki od najređih vodozemaca na svetu.
Čuo sam da će više od polovine vrsta žaba
nestati u narednih 20 godina.
Na svetu postoji 7.000 vrsta vodozemaca,
i sve su ugrožene.
Ovo je moj 20-godišnji pokušaj da fotografišem sve
zatočene vrste na Zemlji.
To je očajnički pokušaj jednog čoveka da natera ljude da brinu.
Evo je.
Poslednji živi primerak vrste Ecnomiohyla rabborum.
Bolest ih je istrebila u Panami i ovo je poslednji primerak.
kada on ugine, više ih neće biti.
Možemo li da mu podignemo bradu? -Savršeno!
Ovo je njegov trenutak slave!
Često su moje fotografije jedina nacionalna vest o ovim životinjama
pre nego što izumru.
I to je sve. Ovo je njihova jedina šansa.
Nadam se da "Foto-barka" neće ostati samo arhiv vrsta koje smo izgubili,
već da je on šansa da se ljudi zainteresuju,
da pogledaju ove životinje u oči i zaljube se u njih.
Na svetu je ostalo još svega 330-340 vrsta kornjača,
i polovina njih je ugrožena.
Ako temperatura na planeti poraste još samo par stepeni,
kornjačama će pretiti izumiranje.
Ovo je poslednja linija odbrane:
životinje koje su istrebljene u prirodi držimo u zatočeništvu.
Mislim da se ovo, ili priroda uopšte, može porediti sa najlepšim
umetničkim delima na planeti.
Po meni, lepše su od najboljih dela Pikasa, Matisa, Vorhola.
Život želi da buja. DNK želi da se razvija.
Mi moramo da budemo deo toga.
Zašto bismo uništavali nešto što se razvijalo milijardama godina?
Kao što vidite, stabla padaju u jezero.
Padaju zato što se permafrost u zemlji topi.
Na Arktiku, u hladnim regionima planete,
ispod jezera i okeana nalaze se ogromne količine smrznutog metana,
zaroobljene u ledu milionima godina.
Iz jezera izbija mnogo metana.
Čak toliko da možemo da zapalimo mehuriće u ledu.
I deca u školi znaju kako su izumrli veliki dinosaurusi.
Ali paleontolozi se vraćaju permskom izumiranju.
To je bilo najveće izumiranje u istoriji naše planete,
kada je skoro sav život na Zemlji nestao.
Prozvano je "veliko odumiranje".
U K-T izumiranju, udar meteorita je očigledan uzrok,
ali šta je ubilo sve kopnene i morske životinje u permu?
Danas je opšte prihvaćen zaključak da je uzrok bio metan.
Arktik se postepeno zagreva
a metan koji je bio zarobljen milionima godina počinje da izlazi.
Kad se sve to pokrene, imaćemo tzv. efekat odmetnika.
Klimatske promene su se odmetnule, i nezaustavljive su.
Jedini način da rešite problem sa metanom
jeste da smanjite emisiju CO2,
jer ona zagreva Arktik.
Osloboditi metan.
Ironija je u tome što naftne kompanije vide otapanje leda
kao priliku da izbuše nove bušotine.
Ali oni ne brinu o onome što se nalazi ispod.
To je ono o čemu ljudi treba da razmisle.
Na osnovu fosilnih ostataka znamo
da su se klimatske promene odvijale brzo i pre uticaja ljudi.
Ne govorim o milionima godina.
Govorim o tri godine. Ili četiri.
Mnogo manje od kredita za stan.
Manje od školovanja vašeg deteta.
Šta će se desiti ako temperatura poraste još 6 stepeni za tri godine?
To će dovesti do masovnog umiranja u okeanima.
Kad okeani počnu da odumiru,
planeta više neće funkcionisati kao nekada.
A kad se to dogodi život će svuda nestati.
To je masovno izumiranje.
Ima jedno osamljeno ostrvo u Indoneziji.
Tačno je na vrhu gde se more uliva u ovaj kanal.
Kroz taj koridor prolaze kitovi, delfini i razne druge životinje.
Na vrhu tog ostrva nalazi se selo Lamakera.
Ne postoji mesto na svetu na kojem je ubijeno više manta raža
nego u tom jenom selu.
Da bismo se izborili sa problemom izlova manti,
moramo da odemo u centar zbivanja.
Ovo su škrge manti.
Prave se svežnjevi od 20 do 40 komada,
i jedan svežanj košta oko 20 dolara.
Od jedne mante mogu se napraviti najviše dva svežnja.
U proseku, oni mogu da zarade i do 500-600 dolara od škrgi.
Ovo su škrge. Prepoznaju se po ivicama.
Sva ova hrskavica biće poslata u Kinu,
gde će je samleti u pilule glicerin-fulfata,
koje se koriste protiv bolova u zglobovima.
Sastali smo se sa Polidesom, upravnikom sela.
Ribari misle da ste došli ovde da zaustavite lov na mante.
Ako ste došli u Lamakeru da sprovodite mere zaštite,
zajednica se nada da ćete nam pružiti alternativna rešenja.
Izlov manti je naš glavni izvor prihoda
i plaća školovanje naše dece.
Mi nemamo uslova za bavljenje poljoprivredom.
Mi nemamo drugog izbora.
U početku nisu bili gostoljubivi, protivili su se našem dolasku.
Ali, na kraju, uspeli smo da se ukrcamo u jedan ribarski čamac.
Pitaj ga kako su je ulovili.
Posle par sati, videli su crni obris na površini vode.
Krv je bojila vodu u crveno.
Raža se satima borila za život.
Velika je.
Nisam mogao to da gledam!
Zabio je nož u ražin mozak.
Gledao sam kako njena duša nestaje preda mnom.
A onda se beživotno opustila.
Pole, požuri! Ne paniči, ne paniči!
Dok smo se vraćali u selo, mimoišla nas je armija čamaca.
Svi su plovili ka grupi manta raža koje su ušle u njihove vode.
Odmah su im isekli škrge.
Sa dolaskom trgovaca koji im donose dizel motore i robu čak iz Kine,
oni su se brzo pretvorili u prave trgovce.
Za samo par godina manta raže biće istrebljene.
Oni shvataju da broj raža opada.
Čak i da nema nas, oni shvataju da nešto mora da se promeni.
Šta će njihova deca raditi?
Ništa im neće preostati.
Nestalo je malo magije.
Bez svih tih životinja svet je prazan.
Za dvesta godina,
ljudi će se osvrnuti na ovaj period
i pitati se kako je toliko ljudi u to vreme
dozvolilo da sva ta veličanstvena stvorenja iščeznu.
Ali neće biti mnogo koristi od mene, ili drugih ljudi,
koji ulažu veliku energiju u očuvanje divljine,
ako se ljudi ne obuče da budu bolji čuvari nego što smo mi bili.
Ako svi izgubimo nadu,
zavladaće beznađe.
Bez nade, ljudi zapadaju u apatiju.
Ostalo je još mnogo toga za šta se vredi boriti.
Pre dvadesetak godina,
jedna vrsta delfina bila je kritično ugrožena.
Ostalo ih je još samo par stotina.
Mislio sam, nema ih još mnogo,
neko će preduzeti nešto da spase ove životinje.
To nije bio samo poslednji primerak svoje vrste
već i cele jedne porodice Cetacea.
Mislio sam da će neko sigurno spasiti ove životinje, moraće,
jer one izumiru.
I danas ih više nema. Izumrle su.
Izumrle su u mom životnom veku.
Mi uvek mislimo da će se naći neko drugi
da spasi te životinje.
Prerijski rezervat Kisimi Florida
Ovo polje je jedno od poslednjih mesta na svetu
gde možete videti floridsku skakavac strnadicu.
I svake godine sve manje mužjaka cvrkuće.
Prema gruboj proceni, 20 strnarica godišnje.
Sa 150 na 20?
Svake godine je teže naći ptice?
Čujete li? To je skakavac strnadica.
"Tihi nestanak" je izraz koji možete čuti među čuvarima zoo-vrtova
kada neka vrsta nije više dostupna u zatočeništvu.
Ona nestane bez glasa, neprimetno izumre.
Evo ga! -Uhvatili smo ga!
Slon, panda ili nosorog nikada neće tiho nestati.
Ali ako je reč o maloj smeđoj ptičici,
kako ćete zainteresovati ljude za nju?
Moja slika ove strnadice dospela je na korice "Odubona".
Kada je služba za zaštitu riba i divljači videla to,
povećala je iznos od 30.000 dolara koliko je godišnje izdvajano
na oko 1,3 miliona dolara, za proučavanje i spasavanje ove ptice.
Ode!
Za mene fotografija nije samo način da pokažete koliko je nešto lepo.
To je oružje.
Sećate li se šta je Oti Gil postigao sa onim malim projektorom
ispred restorana "Hamp"?
Kako uraditi to na većem nivou?
Kada sanjamo, mi ne sanjamo u okvirima kutije,
mi sanjamo u svetovima.
Prve fotografije bile su kružne, čak i prvi televizori.
Ali ekonomičnosti radi, odlučeno je da medijum bude kvadrat.
A kvadratni ekran umnogome oslikava naš način razmišljanja.
Moj cilj je da razbijem medijum u milion komadića
i dozvolim mu da postane nešto drugo.
Velika džamija Ujedinjeni Arapski Emirati
Sidnejska opera
Travis je radio projekcije na najčuvenijim zgradama sveta.
Moj san bio je da okupim svoje prijatelje u Nacionalnoj geografiji
i projektuijem njihovu poruku u velikoj razmeri.
Mogli bismo prikazati kita koji ispušta mlaz vode?
To bi bilo lepo.
I dalje mi se dopada ideja o ajkulama u Vol stritu.
Šta misliš? -Da. Izvodljivo je.
Osamdeset procenata gasova staklene bašte proizvode gradovi
i komercijalne zgrade.
Toni Malkin, vlasnik Empajer stejt bildinga,
verovatno najpoznatije zgrade na svetu,
pretvorio ju je u zelenu zgradu.
Svi su opisivali Empajer stejt kao zastarelu i prevaziđenu,
ali mis mo postavili 6.500 novih prozora,
zamenili smo sva svetla LED sijalicama.
Promenili smo sisteme grejanja i hlađenja.
Time smo zapravo uštedeli 4,4 miliona dolara godišnje.
Najbolji način da ubedite ljude, kada govorite o očuvanju sredine,
jeste da podvučete crtu.
Voleo bih da napravim projekciju šume.
Celu zgradu? -Da, celu zgradu.
Možemo i da postavimo projektore na kamione i vozimo ulicama.
Da, to bi bilo dobro.
Travis je napravio nacrt vozila za mobilne projekcije.
Posmatrajući planove, uvideli smo čitav jedan novi svet mogućnosti.
Ne mogu samo aktivisti za očuvanje prirode da brinu
o zameni fosilnih goriva.
Svi moraju da budu deo toga.
Čuo sam da se jedan reli vozač zalaže za očuvanje prirode
u sportu koji tradicionalno ne vodi računa o zaštiti sredine.
Ona je živa kontradiktornost.
Kada odem u agencije za sportski marketing
da angažujem pomoć u traženju sponzora,
ja im dam spisak ljudi sa kojima ne želim da sarađujem.
Bez fosilnih goriva, nafte, uglja,
mesa, ljudi koji vrše testove na životinjama, krzna, kože...
Oni me začuđeno pogledaju:
"Ne znamo kako misliš da ti pomognemo."
Lilani Manter je pretekla pet automobila u poslednjem krugu
i impresivno vozi.
Ponekad mi ljudi govore
da sam zaista "zelena" vozila bih bicikl,
međutim, tada ne bih imala 75 miliona ljudi
koji obraćaju pažnju na moj sport.
Pogledajte čoveka poput Ilona Maska.
On konstruiše obnovljive rakete za snabdevanje svemirske stanice.
On je najveći montažer solarnih panela u Americi.
I napravio je najbolje ocenjeni auto svih vremena.
Pritom, još i električni.
Lilani je poznavala Ilona Maska.
Trenutno radim na nečemu veoma, veoma glupom.
Testiramo koliku količinu CO2 atmosfera okeana može da izdrži,
kako bismo obezbedili sebi budućnost koja se neće završiti
ekonomskim krahom...
A to će se desiti ako ostanemo bez nafte.
Zato su nam potrebni električni automobili.
Mogli bismo da naručimo jedan automobil danas.
Odlično, uzećemo jedan!
Radionica Obskuar Oukland, Kalifornija
Brz je!
Biće tako brz i sa 50 kg? -Da.
Dužina sočiva je ludačka. Bolje fotografiši udaljene objekte.
Možete da zumiramo sa udaljenosti od 300-400 m.
Trista metara sa ovim? -Da.
Do koje daljine projektuje zvuk? -Do 1,6 km.
Pravim i jedan za vas. Tri puta veći od ovog.
Iznenadio me je zvuk... Kakav čaroban zvuk!
Ne čujete ovo?
Inspiraciju nalazimo u morskim stvorenjima poput planktona i sipa
koje svetlo koriste kao komunikaciju ili kamuflažu,
i dodajemo elektrosvetleću farbu. -Neverovatno je!
Sa mobilnim projektorom možemo da idemo kuda želimo.
Možemo ga izvesti na auto-put, do visokih zgrada, na ulice.
Moćićemo da projektujemo emisijku CO2 u realnom vremenu
uz pomoć projektora u zadnjem delu auta koji će Lilani voziti.
A to je legalno! -Legalno je?
Dok ne stisnete ovo.
To je legalno!
Spremni smo šefe.
Ja se nadam da ćemo približavanjem prirode gradu
podstaći ljude da pomognu u spasavanju ovih stvorenja.
Većina vrsta nikada ne dospe na listu ugroženih vrsta.
Nakon četvorogodišnje kampanje,
konačno smo uspeli da upišemo mante na listu,
na sastanku CITES-a 2013. godine.
Prikazaću vam film koji ilustruje naš rad.
Većina ljudi tvrdi da se novac i politika ne mogu pobediti
smo nadom i inspiracijom.
Konzumiranje ovih životinja mora biti društveno neprihvatljivo...
Mi živimo u vizuelnom svetu.
Slika ima veliku moć.
Kada uđete u salu ispunjenu ljudima koji govore 15 različitih jezika
i pokažete im fotografiju, ljudi je shvataju.
"Srkanje konzervatorske supe". Tu je i slika sa krova u Hongkongu.
Zamoliću vas da pređemo brzo na sledeći predlog.
Uvrštavanjem manta raža u dodatku II.
U ime Evropske unije i ime Hrvatske, zemlje članice EU,
mi podržavamo predlog o uvrštavanju manta raža.
Južna Afrika deli isto viđenje.
Kina ne podržava ovaj predlog.
Hvala vam, gđo predsedavajuća.
Prijem. Testiraćemo ga sada.
Vezao si pojas? -Jesam.
Probna vožnja mobilnog projektora
Skrećemo desno.
Nastavi dalje.
Dobro je.
Zašto snimate iz vozila? -To je samo svetlo na krovu auta.
Šta dokumentujete? -Snimamo industrijske krajeve.
Zašto industrijske? -Projekcije izgledaju lepše.
Radite to negde drugde.
Možemo li da fotografišemo vaš dim? -To nije dim.
Šta je to? -Para.
Možemo li da snimamo paru? Da li je to u redu? -Ne.
Želim da ljudi shvate da smo mi jedina preostala generacija
koja može spasiti te životinje.
Nema budućih generacija na koje možemo da računamo.
Moramo mi.
Nemamo konsenzus.
Molim vas, prikažite rezultat.
Za: 91 Protiv: 39
Jedini način da uvedete promene u mesto kao što je Lamakera
jeste da im ponudite drugo rešenje.
Pobedom u CITES-u uspeli smo da uvrstimo mante
u spisak vrsta koje treba zaštititi,
što je uzrokovalo nacionalnu zabranu izlova manta raža
širom cele indonezije.
Nezakonito je čak i povrediti ih.
Za to možete dobiti i do godinu dana zatvora.
Taj zakon stvara nove mogućnosti.
Ovo je naš bioskop. Projektor. A gde je... struja?
U konzervatorskom svetu male šanse i mala vrata koja otvarate
često vode do velikih rezultata.
A da li radi?
To je sledeći korak.
Ja sam ribar.
Ako nastavimo da lovimo mante na ovaj način
ne verujem da će mnogo šta ostati.
Možda će čak i izumreti.
Mi ne želimo da se to dogodi.
Mi moramo da smanjimo izlov manti,
da bi sledeće ganeracije uopšte saznale kako one izgledaju.
Naše selo!
Mi želimo da im pružimo potpuno novi pogled
na životinje koje svakoga dana vide u vodi i ubijaju harpunom.
One su mnogo vrednije žive nego mrtve.
Koncept pretvaranja ribarske zajednice u turističku,
na površini, deluje nestvarno.
Ali mi smo im pokazali uspešne priče iz drugih krajeva,
meste koja su imala vrlo malo a sada su uspešna.
To će imati veliki uticaj na ovu decu,
koja će sutra biti vodiči.
Mi im samo prenosimo poruku.
Odluka je samo njihova.
Dobrodošli u antropocen, "doba ljudi"!
Mi to možemo da ostvarimo.
Suočeni sa nestankom sve većeg broja vrsta
treba nam više nesalomivih duhova.
Više ljudi mora da shvati da je to vredno truda.
Male odluke koje donosimo svakog dana
mogu dovesti do sveta kakav svi želimo u budućnosti.
Ceo svet peva...
Ali mi smo prestali da slušamo.
Bio je jedan sveštenik u Japanu, čije reči neću zaboraviti.
Bolje je upaliti jednu sveću, nego proklinjati tamu.
Previše je ljudi koji sede i očajavaju.
Ili se pitaju zašto se uopšte truditi.
Ali, ta jedna sveća nešto znači.
Jer zahvaljujući toj jednoj sveći neko može da vas nađe.
Mislim da tako počinju pokreti.
Znam da sve to zvuči neostvarivo.
Ali ako pokrenemo samo jednu stvar, započećemo pokret.
U narednih 100 godina možemo izgubiti 50% svih vrsta na Zemlji.
Ako prestanemo da kupujemo proizvode od ugroženih životinja,
prodavci će prestati da ih nabavljaju.
Od početka kampanje u Kini, potražnja za ajkulinim perajima smanjena je za 70%.
Zabranite proizvode od ugroženih životinja u SAD i svetu.
Imate metana?
Stoka prozvodi više gasova staklene bašte od celokupnog saobraćaja.
Ako bi svaki Amerikanac izostavio meso i sir
samo jednom nedeljno u toku jedne godine,
to bi bilo kao da ste sklonili 7.600.000 automobila sa puteva.
Jedite više biljaka!
Nikada nivo CO2 nije bio visok kao sada.
Sad!
Instaliranjem solarnih panela možete da uštedite dovoljno goriva
da pređete automobilom više od pola sveta - svake godine.
Pređite na električnu i solarnu energiju.
Kad vlade počnu da ulažu u reciklažu, transformisaće svoje privrede.
Nemačka danas dobija 30% svoje energije iz obnovljivih izvora.
Do 2050. godine, koristiće 80%.
Glasajte za "zelene" kandidate.
Počnite od jedne stvari.
Nađite svoj cilj.
#StartWith1Thing www.racingextinction.com
Preuzeto sa www.titlovi.com