Večeras na vestima
svet muzike oplakuje smrt folk ikone Irvinga Stajnbluma
ključne ličnosti za razvoj folk muzike
od skromnih početaka pedesetih godina
do zenita popularnosti šezdesetih.
Stajnblum je bio menadžer grupa sa milionskim tiražem kao što su
Mejn Strit Singers, Folksmen...
i miljenika folk scene, Miča i Mikija.
Njihova muzika bila je glas jedne generacije.
Nosila je poruku mira i slobode
a mladi ljudi su u mnogome stali iza te ideje.
Stajnblum živi kroz svoju ženu i dvoje dece.
MOĆNI VETAR
Šta kažeš, Mič? Ti odluči. Hočete li biti uz nas?
Hočemo. Imamo sva tri Folksmena.
Naravno, Alane, naravno. On je prvi...
Ne možemo da zamislimo da to radimo bez vas. Jednostavno je.
Ne možemo ni da naslutimo...
Jedina odgovarajuća počast tom fantastičnom ljudskom biću...
I moram da kažem, moj tata je stvarno bio neverovatan čovek.
Jedina odgovarajuća počast koje smo mogli da se setimo je
memorijalni koncert svih grupa i ljudi koje je on predstavljao.
Desiće se veoma brzo. Za dve nedelje.
Mora da bude u gradskoj skupštini jer,
gde drugo da se održi takav događaj?
Mora da bude u skupštini grada.
A oni su imali rupu u rasporedu.
Ali je to vrlo iznenadna rupa pa mi imamo dve nedelje
da pripremimo ovaj veoma složeni događaj.
Ali ja sam veoma organizovan.
Uvek sam bio veoma organizovana osoba.
Kad sam imao dvanaest godina, oformio sam P.L. J. D.,
Polo Ligu Jevrejske Dece.
Jahali smo Šetland ponije umesto konja.
Moja mama je govorila:
"Ako več mora da padne, ne treba da pada sa tolike visine."
Bila je veoma zaštitnički raspoložena. Možda čak i previše.
Ja volim da mislim da joj je samo bilo stalo do mene.
Što i jeste, i to mnogo.
Bio sam član šahovskog tima.
Na šahovskim turnirima sam morao da nosim zaštitnu kacigu.
Morao sam da nosim ragbi kacigu. Ko zna šta je njoj bilo u glavi?
Možda je mislila da možemo da padnemo
i probušimo glavu na šiljatog lovca, ili tako nešto, ne znam.
Ko je to? - Ko je bilo ko od nas?
Ne!
Ja ću uzeti malo toga.
Vidim da g. Palter ima oltar. - Da. Palter Trem.
Znao sam da ste mi poznati. - Samo malo.
Mislim da sam radio sa vašom decom. Par momaka...
Mark i ja smo se upoznali na Univerzitetu u Vermontu oko '61?
Krajem '61.
Oboje nas je zanimala folk muzika, a tamo je bila velika folk scena
kao i na većini koledža. Osnovali smo Dvabadure.
Dva. D-V-A. - Badure.
Zato što nas je bilo dvojica. To je bio koncept iza imena.
Mark je bio bas, bas pevač. - Pevao sam skroz dole.
A ja sam bio tenor, tamo gore. A nismo imali glavni vokal...
Nismo imali lepak. Nismo imali sredinu, nismo imali...
Pevača. Otišli smo u Njujork da vidimo šta se dešava.
Svirali smo na jednom mestu... - Folk Mestu.
U Folk Mestu, koje je tada bilo divan klub, i naleteli smo na...
To je bila prekretnica. Stvarno.
Svi... Bilo je kao veliki magnet, svi su tamo išli.
On je pevao, pratio ljude... - Mislio sam da sam bio gitarista.
Ako imaš dovoljno vibrata na plavim Fender gitarama,
zvučiš kao surf kralj.
I mene je privlačila folk muzika i otišao sam u Folk Mesto
i upoznao ovu dvojicu.
Svirao sam gitaru. Pevao sam u sredini, uglavnom sam za sebe.
On uopšte ne izgleda loše. - Ne, istina je. To nije bolelo.
Na kraju smo se združili i to je prosto...
Kliknulo. - Kliknulo.
I g. Irving Stajnblum došao i potpisao ugovor sa Folk Taunom
popularnom kućom. - Sjajna kuča.
Kasnije smo se spustili na lancu ishrane
do Folk Ton diskografske kuće koja je bila druga po redu.
Bila je to pristojna kuča, samo im nije išla distribucija.
Nije im išla distribucija. - Nisu je uopšte imali.
I omoti su štampani u dve boje umesto u četiri
što sam uočio kao problem.
I nisu imali rupu u centru ploče...
Ne, morali ste sami da je obezbedite.
Pa su se ljudi u ono vreme žalili, dobiješ ploču
i sam moraš da je probušiš. - Strašno su preskakale.
Naravno, nismo imali kontrolu nad tim aspektom stvari.
To su i dalje bile dobre ploče. Dobri proizvodi.
Ako biste ih probili pesnicom, dobro bi se zabavili.
Moj partner Čak Vajzmen i ja smo se našli
sa Fredom Noksom i Bilom Vejburnom.
Imali smo sreće da nam se pridruži jedan od največih
talenata naše generacije
u stvari, svih generacija, Remblin' Sendi Pitnik.
I postali smo Vilidž Folk Ansembl.
Bili smo super grupa. Sjajna. Imali smo dobar zvuk
ali ja sam želeo nešto veće, puniji zvuk.
I jedne večeri 1960., nikada neču ovo zaboraviti,
džemovali smo sa Klaper Femili.
I odjednom sam to čuo. Zvuk o kome sam razmišljao.
Harmonike su bile neverovatne.
Pomislio sam, "Nas ima pet, njih je četvorica."
To je bilo to, na trenutak, to je bilo to.
Kliknulo je i sa Klepersima, pa smo udružili snage
i postali Mejn Strit Singers.
Deset godina i trideset albuma kasnije,
razišli smo se, ali nam je bilo dobro.
Moj partner Čak Vajzmen i ja, i mi smo se razišli.
Ja sam otišao svojim putem, a Čak je otišao svojim.
1971, posle raspada Mejn Strit Singersa
Čak Vajzmen se preselio u San Francisko i pokrenuo sopstveni
biznis sa svoja dva brata. Seks lmperija Tri Vajzmena.
Godinu dana je bio veoma uspešan
Dok ih nisu tužili zbog nečeg u vezi sa kutijom benva loptica.
Ne, trebaš mi, Mič. Trebaju mi Mič i Miki. Mič i Miki.
U tome je stvar. Vi idete u paru.
Volim Mikija, ali nije isto bez tebe. Moraš da misliš na...
Reći ču ti nešto, Mič, što nikada nikome nisam rekao.
Ti si bio tatin miljenik.
Suoči se s tim. Bio si tatin miljenik. Nikome ovo nisam rekao.
Dve nedelje pred smrt, pozvao me je na stranu i rekao:
"Od svih tih ljudi, ja volim samo Miča, on je moj miljenik.
On mi je kao rođak, kao sestrič."
Trebalo je to da znaš pre nego što odlučiš.
Hočeš li makar da razmisliš?
Možda nas je bilo lako voleti zato što smo predstavljali
pravu ljubav i romantiku.
Istini za volju, verovala sam u to koliko i bilo ko drugi.
Možda smo to zato tako dobro prodavali.
Zato što je bilo slatko i veselo
i svi, svi su voleli da se druže s Mičom.
Pokušavali su da mu se približe, ali ja sam mu bila bliska.
Bio je veoma pametan, jako napet
i udaljen, znate?
Ako mu se malo približite, on bi se za toliko udaljio.
Vi biste krenuli, znate, da prodrete u Miča
a on bi se samo još malo odmakao.
Da biste stalno želeli da zađete tu, da ga razumete.
Što je bilo nemoguće.
Fenomen tog poljupca...
Ne može biti precenjen.
Bio je to
bitan momenat u istoriji folk muzike.
I možda
možda i veliki momenat u ljudskoj istoriji.
Volim da verujem da bi se Mič složio sa mnom.
Zato što sam, ja več pristao. A ne mogu sam, tako da...
Ne, nisam razmislio o tome.
Trebalo je da razgovaram s njim pre toga,
ali tako dugo nismo razgovarali.
Nismo razgovarali.
Znate, tih poslednjih par godina...
Da, prisečam se nekih stvari. Bilo je mnogo svađa.
I mislim da smo neko vreme uspeli to
da održimo na profesionalnom nivou.
Ali stvarno, izbijale su i neke lične stvari.
Ja tek što sam završio srednju školu, tek sam počeo ovde.
I moram da kažem da sam bio očaran Mičom i Mikijem.
Mislim, ko nije?
Oni su ovde radili na 'Kad si pored mene'
koji je bio njihov poslednji zajednički album.
Miki je počela da viče na Miča. Samo se razdrala.
Počela je da baca sve što bi joj došlo pod ruku na Miča. Sve.
Muzičke stalke, stalke za mikrofon, mikrofone, gitare.
A Mič...
On je samo...
On je samo eksplodirao.
Sviram muziku Mejn Strit Singersa...
ceo svoj život, mislim, još od onog vremena u Tampi.
Kao odrastao sam postepeno shvatao, uz pomoć Lori,
moje divne žene da je u mojoj porodici bilo
zlostavljanja, ali je uglavnom bilo muzičke prirode
Moj otac me je zaključavao u sobu
samo sa snimkom Persija Fejta "Bim Bam Bum"
a onda me slao u krevet a da sam pojeo samo dezert.
Jedna od ploča koje mi je tamo stavio bila je 'Sani Sajd Ap'.
Mejn Strit Singers, 1968.
Kažem vam, glava mi se otvorila, srce mi se otvorilo.
Slušao sam tu ploču iznova i iznova i iznova.
Do nedelje sam je znao uzduž i popreko i kako god hočeš.
Osećam se kao da poznajem te ljude. Toliko sam strašno
želeo da budem u toj grupi
da sam, kad sam imao osam godina, sišao u podrum
i od kartona izrezao sve članove grupe da pevam sa njima.
To su bili moji prijatelji, a bili su napravljeni
od kutija od džina.
Čudno je što je Lori išla potpuno drugačijom...
Tako je. Potpuno drugačijom stazom.
Odrasla sam u jako malom gradu, južno od grada Čikaga.
Taman toliko udaljenom da je bio naseljen
originalnim belim đubretom.
Bila sam jedno od mnogobrojne dece, pa ne verujem da je neko
primetio kad sam u petnestoj napustila grad
i završila u San Francisku, Kalifornija.
Na ovom mestu u priči se teški oblaci razilaze
jer upoznajem nekog g. Vajzmena, koji mi je dao posao
u svojoj radnji.
I ubrzo mi je poverio neke manje uloge,
u njegovim kratkim filmovima za zreliju publiku.
Ubrzo sam ostvarila i neke glavne uloge
a onda počela da radim i kameje.
Bila sam poznata po tome što sam radila jednu stvar
koju mnoge druge devojke ne bi.
Naravno, mnogo sam volela da pevam, još od detinjstva.
I naučila sam da sviram ukulele u jednom od filmova,
'Ne baš tako mali Tim'.
Na osnovu toga, moj svet se otvorio
jer bila sam pozvana da se priključim novoformiranim
Nju Mejn Strit Singers.
I tu sam upoznala svog čoveka, i uskoro postala nova gđa Boner.
Šta kažete?
Divna priča. - Kad vam kažem.
Prošle nedelje je trebalo da dođeš u pet
i nisi se pojavla. U redu je, samo što...
Pristao je. Mič je pristao. - Stvarno?
Neverovatno. - Čestitam!
Hvala. Hvala. - Pristao je da učestvuje u ovome?
Da. - To je rekao sad, preko telefona?
Da, mislim da jeste. - Jel' stavio to i napismeno?
Izvin... Samo se brinem za tebe.
Hajde da ne pokvarimo sve, okej? Pristao je.
1974, posle raspada, Mič je bio jako ljut.
Njegov prvi solo album
'Vapaj upomoć', sadržao je pesme tipa "Kad bih imao pištolj"...
"Samo ne ti," "Neka truli u paklu."
I ovo je prirodno odvelo do
sledečeg albuma, 'Za kraj'.
U toj tački bio je na jako lošem putu.
Mič je bio jako ljut
iz njegovih razloga.
Mislim da se prerano povukao.
Trebalo je da ostane duže, zato što ga stvarno nismo znali.
I njegov bes je bio nezdrav
za sve nas.
Zdravo, Miki. - Mič.
Kako si? - Super.
Drago mi je što te vidim. - Takođe.
Mič Koen, ovo je moj muž. - Leonard Kreb, jako mi je drago.
Drago mi je. - Dobrodošli u kuću Krebovih.
Hvala puno. Upravo sam se smestio u hotel.
Tamo sam ostavio stvari.
Dobro. - Koji je hotel u pitanju?
Ne znam naziv.
Ne sečam se imena, ali je veoma dobar.
Jesi li gladan?
Jesam. - Dobro. Ručak nije baš gotov.
Hočeč li da pokažeš Miču tvoje vozove?
A, da. Da li volite vozove?
Došao sam autobusom.
Ne. Makete vozova. Da li volite makete vozova?
Kako da ne. - To mi je pomal strast.
Pokazaču vam. Ovamo.
Putovao sam 16 sati. - Ovo če biti brže.
Cela ova oblast se zove Kreb Taun.
Imamo bordel tamo iznad saluna.
A ovde se razmišljam da izgradim Francusku četvrt.
Imam malo francuske krvi. - Voleo bih da vidim ovaj grad na jesen.
Mislim da bi Krebevil na jesen izgledao veličanstveno.
Napravio bih minijaturne lističe
hrast, topola, javor, kesten,
i rasuo ih po gradu Krebevilu.
Veličanstveno.
Kreb Taun, ne Krebvil.
Čime se baviš, Leonarde?
Posao?
A, posao.
Industrija kontrole bešike.
Prodajem katetere.
Imam sopstvenu distributersku firmu.
Sure-Flo Medicinska Pomagala.
Možda si čuo za nju.
Dao sam joj ime u čast mojoj majci. Ona se zvala Florens.
To je industrija u procvatu, jer jedan od troje ljudi preko 60
otprilike, svakuh 13.5 sekundi, rodi se novi popustljivac.
Ljudi kao što samo ti i ja imaju 'probleme sa curenjem.'
Mogu da trče, igraju tenis, da se smeju, kijaju, bilo šta.
Dobra stara konstipacija, znaš?
Imaš fekalnu masu u debelom crevu koja ti pritiska bešiku.
Ovo je dobar razgovor za uz dezert.
Počeo sam da sviram u folk klubovima u Njujork Sitiju
ušao sam u jedan takav kafič...
Haf Mun Kafe. - Haf Mun Kafe i...
Svirala sam sa sestrama, Džozelin, Kler, Estel.
Bile smo Severna četvorka.
Bile smo na bini i imale smo groznog malog zviždača.
Mali tip, ali sa najglasnijim glasom na svetu.
I samo, znate, "Skinite majice" i "Siđite s bine"...
"Očajno pevate! Siđite sa bine!"
Veoma nesputano. Nepristojno.
Zlo. Pokvarenjak mali.
Odjednom, nismo mogle dobro da vidimo, svetla su sijala na nas
ali vidim visoru, mračnu figuru kako odlazi tamo i dešava se
nešto napeto, i odjednom, neko ga udari pesnicom.
Ubi Boga u njemu. - Ne sećam se baš najbolje.
Sledeče što znam je da sam u bolnici, i prvo što sam video
je bila divna ruža u vazi na nočnom stočiću pored kreveta.
Ne mogu da izrazim
šta mi je struji kroz telo.
Obuzelo me je osečanje
koje nikada ranije nisam osetio.
Počeli smo da pevamo zajedno.
Prosto smo se stopili
veoma suptilno.
I onda smo počeli da snimamo.
Naučila sam da pevam pored Miča. - I...
Strašno, strašno. Ali ja sam samo...
Mič je bio tako snažan i tako pametan i znao je šta hoće
i ja sam se samo koncentrisala na Miča.
Znate, pustila sam da me nosi bujica.
Čekaj. Ja idem iza tebe? - Ne, sa mnom. To je dupliranje.
Popneš se na čamac u isto vreme.
Dobro.
Jedan, dva, tri, i...
Izvini, samo sam nas zamislilo na bini.
I nismo nosili stare stvari, staru opremu, staru...
Pričaš o đokama? Mislim da sam na ploči kao g. Anti-đoka.
Bio si g. Pusti-đoku...
To je samo veoma retro izgled. - Totalno možemo o tome da pričamo.
Zvuči kao da misliš da je slika koju smo imali
bila retro slika nečega što nije bilo retro
zato što mi nismo bili retro...
jer smo bili onda. - To onda nije bio retro, ali sada,
kad bi uradio nešto retro, moglo bi da izgleda nekako tužno.
Mislim... - Onda uraditi sad bi bilo retro.
Znam da smo se raznežili i znam da želimo da ovo
bude veliko zbog 'znaš-već-koga', ali gledam brojke...
Za tatu. Zar ne možeš to da kažeš? Za tatu.
Ne možeš da izgovoriš njegovo ime, zar ne?
Ne misliš samo ti na tatu sada.
Ti nisi jedina osoba koja prolazi kroz...
Ne moraš sve da shvataš lično. Nisi ti. Ona je.
Oprosti mi. Žao mi je. Oprosti mi. Nje bitno.
Ovo nije samo okupljanje folk grupa.
To je i okupljanje porodice Stajnblum, bez tate, naravno.
Jer mi se nikad ne okupljamo. - Ne baš.
Pričamo. Mnogo. Mnogo pričamo. - Pričamo dosta preko telefona.
Ne viđamo se. - Ne. Ne moramo.
Odselio sam se u Severnu Dakotu.
Pokušala sam da odem daleko da izbijem sebi pevanje iz glave.
Nisam volela folk muziku, i tata je to znao. Nisam je shvatala.
Pa nisam održavala veze. Zato je ovo lepo.
Nadam se da ćemo prevazići naše bubice
i napraviti dobar šou, za tatu.
Voleo bi da se iskupiš, ali ne možeš,
pa čemo pokušati da to uradimo na jedini način...
Muzika.
Jesi li dobro?
Sačekaj malo.
O, Bože.
Moj tata, Fred Noks, je bio u prvim Main Street Singerima
odrasla sam uz tu muziku.
Slušala sam je kad sam bila mala.
Ali je nisam slušala dok sam bila tinejdžerka zato što sam...
Bila sam na ulici.
Spasili su me Nju Mejn Strit Singers
stvarno su mi pružili odmor od tog
mraka, te tame.
I... Ja sam volim ljudima da pružam odmor.
Kad pevam, želim da dam ono što je meni dato.
Hoču da budem, znate, puna ljubavi
i hoču da zabavljam i činim ljude srečnima.
Pa pottražim nekoga u publici, i to me stvarno usreči.
Kad me je g. Menšel pozvao 1995, moj tata je umro
i pozvao me da budem deo ovog benda, rekla sam:
"Pa, da."
Ja sam Majk LaFontejn,
vlasnik i osnivač Haj-Kles Manadžmenta.
Komikov stalni pratilac.
Hajde odmah da počnemo. Hej, š'a se desilo?
Kao što znate, 1970-tih...
Igrao sam u seriji koja se zvala, "Š'a se desilo".
Kad god bi nešto krenulo naopako, pogledao bih u kameru i rekao:
"Hej, š'a se desilo?"
Dobro smo se zabavljali s tom i drugim komičnim frazama.
"Imam pravi crveni vagon!"
I, "Ne mogu da obavim svoj posao!"
I verujem da sam prvi koji je iskoristio frazu, "Ne verujem!"
Trajalo je godinu dana. To je dobro zato što se tako
uspostavlja kult.
Bio sam na bini i izvodio, "Š'a se desilo?" i
"Ne mogu da obavim svoj posao!"
Ako bi neko dobacivao, rekao bi, "Hočeš li biti na bini celu noč?"
Ja bih rekao, "Nego šta!" I to bi oduševilo publiku.
Ali sam primetio tipa u publici, tužnog, ništa ga nije zasmejalo.
Pa sam rekao dami koja je sedela do njega:
"Stavite mu ogledalo ispred lica da vidite da li još uvek diše.
Da vidite da li ima odraz." Pa je on počeo da se smeši.
Posle nastupa ja siđem i predstavim se.
On se zove Džordž Menšel.
Bio je sa grupom po imenu Mejn Strit Singers.
Nikad nisam slušao folk muziku. Radio sam neke nastupe
sa folkićima.
Govorio sam, "Ako ima dovoljno dugažko crevo
imaće prijatelje u svlačionici!"
Folk publika je mrzela taj vic. Rekao sam Džordžu:
"Ozbiljno, biće tu ozbiljnih cifara.
Ako okupiš tu grupu, mogu da te pošaljem na Starfiš Kruz Lajns.
Zaradićemo bogatstvo zajedno, a ti ćeš imati loptu."
Izlazili su, vračali se, bilo im je super.
Osim kad je na par krstarenja izbila dizenterija na brodu.
Ja nisam bio tamo.
Ne želite da budete na krstarenju kad izbije dizenterija
i zakucate na vrata toaleta, "Hočete li izači uskoro?"...
i čujete, "Ne verujem!"
Drago mi je što sam ovde. Obožavam ovaj kanal.
Sviđa mi se to što radite. Stalno gledam.
Tako sam hteo da počnem. Mislim da fantastično radite svoj posao.
Jako mi je drago što sam ovde.
Savršeno odgovara. Demografija nam naginje ka
starijoj...
to može da bude minus zbog garanata.
U ovom slučaju, to je plus zbog obožavalaca Folksmena
i svih grupa koje je tvoj otac zastupao.
Mislim da če biti super u večernjim časovima
kada predlažem da radimo ovaj koncert.
Publika ovih bendova je sve mlađa i mlađa.
Ne radikalno mlađa. Što se nadam da je u redu.
Ako dvadesetak mladih ljudi bude gledalo to u večernjim časovima
mislim da će ovi ljudi ovde biti srečni,
zato što toga ovde sad nema mnogo.
Ovo je super, i hoču da ti kažem
ako nisi umoran od slušanja o svom ocu,
hoču da ti ispričam jednu priču.
Mladić po imenu Lars Olfen, 1966. ide na koncert.
Imam šesnaest godina i pada kiša.
Dolazim do blagajne i kao da me neko zeza
vrata su zatvorena. Rasprodato, baš kad sam ja stigao.
Moje mlade suze mešaju se s kišom, odlazim i čujem glas.
"Hej, mali, ovamo." Pomislim, "Šta, tapkaroš?
Ko je ovaj tip? Nemam toliko para za kartu."
Ali deluje mi poznato i ja odem do njega.
On mi da dve karte, nije tražio ni dolar.
Tvoj otac. Zašto je to uradio?
To je bio tata, znaš. Bio je tamo, među ljudima.
I bio je velikodušan, ljubazan i mi zato ovo radimo
da bismo se odužili ovim sečanjem na njega.
Kako se samo sad osećam. Tvoj otac mi je bio kao
Kad sam čuo da imam karte za Folksmen, zaskičao sam
i potrčao sa prijateljem
pravo u salu, u prvi red.
Naježili smo se jer sedimo baš tu.
To što je tvoj tata uradio je divno, i ja hoču da pokušam
to da vratim tebi.
Bog ga blagoslovio.
Gde sam izašao? Sečam se da sam udario u...
Mislim da je možda na "gavranima," na "gavranima."
"Delili smo." Mislim da možeš da ostaneš ispod mene na...
Ostani na 'Delili smo'.
U pravu si! Mič, U pravu si! To sam zaboravila.
Tako je, lepo i hrskavo!
To je jako lepo.
Šta pevaš tu? Imaš koren na "pevati"?
Pevaš koren?
Ne, pevao sam:
Zar ti nisam dao sekstu?
Ne verujem. - Toni, da mu dam sekstu?
Mislim da si ti pevao sekstu.
Jel' možeš da mi otpevaš sekstu? - Jel' možeš da otpevaš sekstu?
Da, mogu to da pevam. Nema frke. - Probaj opet. Jedan, dva, tri.
Šta? Da?
Samo napred. - Imaš problem na mostu?
Ne, hteo sam...
Jel' mogu da se presvučem? Jel' mogu da skinem kostim?
Kostim? Jel' ti vruče?
Jeste. Ali isto tako, mislim
nosim ga več mesec dana.
Znaš pravila.
Svi moramo da nosimo uniformu dok ne budemo spremni
da je skinemo.
Blizu si, aline mislim da si baš tamo.
Nisi otpevao tu sekstu, a ja hoću da je ti otpevaš.
Samo ti nosi to što imaš na sebi. Zvučiš dobro.
Na kraju češ moći da nosiš svoju odeću dok pevaš.
Džonatan? Zdravo.
Imam dobre vesti i bolje vesti.
Dobre vesti su, radimo koncert. Bolje su, idemo uživo.
Da.
Imam prijatelja u NOAA, pa čemo koristiti
Nimbus 7 Okeanografik Satelit.
Taj propusni opseg je nešto posebno, i uživo je!
I ja sam uzbuđen!
Dobro. Dobro.
Kao mali u Švedskoj... Tamo sam rođen ovde sam došao u mladosti
ali smo morali da se vraćamo u Švedsku svake godine,
ja i moja porodica, zimi što nije bilo baš najnormalnije.
Svaki mali Olfen, Lars, Sven, Pipi and Liv, zna da svira cimbalo.
Kad malo poodrasteš, dohvatiš i cimbalo.
I učili smo da sviramo.
Imao sam bend u Stokholmu, to je bio izazov za sebe
da ti instrument ostane naštimovan na takvim
promenama vremena.
U garaži je bio grejač za Volvo
ali je zimi bilo hladno.
Svrali smo, i ja sam imao hit za koji ste možda čuli.
Što znači, "Kako ide, baba?"
Bio je visoko na švedskim listama.
Došao sam u dodir sa američkom muzikom.
Voleo sam to i napredovao sam
pa sam došao ovde i postao deo te scene.
Jako mi je drago što sam ovde, i napravio pun krug
puštajuči ovo na PBN.
To je ostvarenje sna.
Onda se stišava.
To stvarno postaje konfuzno.
Zbunjuje. Čujem tebe u istom tonalitetu, i haotično je.
Možda ako ja budem pevao više a on niže...
Ako budeš radio ono što si radio ranije.
Ne mogu mnogo više od toga.
Ali to je... Sad zvuči više kao trbuhozborac.
Jel' smem ja da kažem da to možda i nije najbolja numera
za početak? Ovo je televizijski nastup uživo.
Ne želimo da ljudi ovde posegnu za daljinskim upravljačima.
To je državna televizija. Ne verujem da...
Oni nemaju daljinske. - Da.
Bože, to je strašno.
Kako to misliš, neće da izađe iz sobe?
Jesi li pričao sa njim? Jel' on pričao sa doktorom?
Jeste li mu dali lekove?
Znam da je nestrpljiv. Ja sam stalno nestrpljiv. Ja izađem.
Znaš, mislim, moramo nešto da preduzmemo.
Hočeš da ja... Misliš, treba da razgovaram s njim?
Ja ga gotivim, nemam ja mnogo šta da mu kažem.
Mogao bih da saosečam. Ne znam šta bih drugo mogao.
Mogao bih da sednem, da pokušam.
Bilo šta, moramo nešto da preduzmemo.
Razgovaraču s njim. Sa zadovoljstvom.
Moram da ga izvučem odande.
Ne emitujemo program iz motelske sobe.
Moramo da ga izvučemo odande.
Šta se ovde dešava? Jel' možeš da pređeš rukom preko toga?
Šta dobijaš? - Pa, dobijam odbijanje.
Ali unutra ima svetlosti, isto tako.
Zanimljivo. Znaš, srce, to je veoma komplikovana boja.
Teri i ja obožavamo neuobičajeno božanstvo.
Sila iz druge dimenzije.
O toj dimenziji nećeš pročitati mi u knjizi ni u časopisu,
ni u novinama
zato što ne postoji nigde
osim u mojoj glavi.
Kroz naše ceremonije i rituale
bili smo svedoci
zapanjujuče i vibrirajuče moći boja.
Mi vidimo da je živo
i konstanno uobličava naše iskustvo.
I mi verujemo da je ova sveprožimajuća energija
osnova svega stvorenog.
Mi smo VUPB. V-U-P-B.
Vešci u prirodnim bojama. VUPB.
Reč "veštac" može da predstavlja problem nekima od vas.
Ima luckastu konotaciju.
Ne, mi ne jašemo metle i ne nosimo špicaste šešire...
Pa, ne jašemo metle.
Ovo nije okultna nauka.
Ovo nije jedan od onih ludih sistema
proricanja i astrologije. To su gluposti
i moraš da budeš malo ćaknut da bi verovao u to.
Naša uverenja su priližno obična i jednostavna za razumevanje.
Ljudska vrsta je jednostavno materijalizovana boja
koja funkcioniše na 49-toj vibraciji. Do tog zaključka
biste došli i šetajuči ulicom.
Ja znam da je to jako veliki pritisak.
I ne želim da se osečaš kao da moraš previše da se siliš, okej?
Ovo je stvar koja ide malo po malo.
Nemoj da misliš da bilo šta moraš da postigneš odmah.
Veoma je važno da se oslobodiš pritiska.
Varka je u pitanju. Publika
očekuje da vidi čoveka koji više ne postoji.
Pa, znaš, to je možda istina.
Sasvim je moguće da je tako.
Ali mislim da ti...
Smem li...?
Čekaj. Samo momenat. Imam ideju. Vrlo literarna aluzija.
Jeste li upoznati sa knjigom o gusarskom kapetanu
po imenu Mobi Dik?
Jurio je nekog velikog kita.
Uvek je uzvikivao "Odlete!"
Ako možeš to da izvedeš, neko bi na bini polio grupu vodom.
A ti možeš da pogledaš u kameru i kažeš, "Hej, š'a se desilo?"
I svaki put, druga vodena stvar...
I do kraja ste svi skroz mokri, čak i dame...
I na kraju pesme prevrnete gitare i prospe se voda.
To je samo predlog.
Mi to ne radimo inače. Ovo je više klasično mesto.
Ali bilo bi zabavno.
Kao karneval.
Ovde me ljudi zovu Kralj Lari, ili Vaše Veličanstvo
zato što uradim sve što treba da se uradi.
Na navišoj pisti sam menjao sijalice.
U podrumu sam postavljao zamke za pacove.
Pored toga, pevam.
Nisam profesionalac, ali volim da pevam u crkvi
i, znate već, mestima kao što je dom omladine.
Ali ovo...
Ovo je najbolje mesto u kome možeš da pevaš
u Njujorku, a verovatno i na svetu.
Akustika je savršena.
Jesam li promašio? - Nisi. Još milju, otprilike.
Nisam siguran da li idem na sever ili na jug.
Gde si rekao da je?
Tip je rekao Midtaun. Rekao je da ne možeš da promašiš.
Hrom je sa prednje strane hotela. - Okreni levo.
Skrenuću levo. - Probaj ponovo.
Jel' imaš kartu? - Imam kartu, ali ne u kolima.
Jesi hteo da je proučavaš kasnije, onako, ili...?
Jel' usput? - Momci, odvešću nas tamo.
Niko ti ne diše za vratom. Za sada.
Samo je pitanje vremena. - Stani i pusti mene da vozim.
Neću. Ne znam gde sam.
Jako smo uzbuđeni zbog učešća u ovom projektu.
Za mene če to biti izazov jer nisam fan folk muzike.
Ni ja! - Uopšte mi nije stalo do toga.
Ali to nije bitno u poslu odnosa sa javnošču
a mi se time bavimo.
Bitno je tvoje mišljenje.
I bitno je šta mi možemo da te nateramo da misliš.
Šta možemo da ti prodamo.
Proizvod koji češ sa zadovoljstvom da kupiš.
Tako mi gledamo na ovaj koncert.
A ako mi to ne možemo, pravimo se da možemo.
I to je deo odnosa sa javnošću.
Vidite, mi smo profesionalci.
Imamo ideje koje pospešuju prodaju.
Jako dobro sarađujemo.
Skoro kao da imamo jedan mozak
koji delimo.
Ako ja imam ideju, to če biti malecka iskra,
a onda če otići do Valija i on će je pretvoriti u vatru.
Ne znam za vas, ali predviđam mnogo uzbudljivih
neverovatnih stvari koje se dešavaju grupama.
Velike, ne samo velike, nego baš velike stvari.
Dame i gospodo, kao zameniku gradonačelnika,
zadovoljstvo mi je da zvanično proglasim
Subotu, 22. jun
za Dan Folk muzike u Velikoj Jabuci.
Hvala vam.
Hvala vam puno, Vaša Visosti, ili Vaša Zamenička Visosti.
Imam dva pitanja. Prvo, da li je Njujork spreman da čuje
ponovno rođenje najbolje folk muzike ikad stvorene
u ovom gradu?
Da, mislim da jeste!
Moje drugo pitanje je, gde je pravi gradonačelnik?
Š'a se desilo?
Neko je upucao gradonačelnika, ali nije upucao zamenika.
Dozvolite da kažem par reči o Nju Mejn Strit Singers.
Jedan od osnivača je preminuo ali je večeras ipak sa nama!
Džordž Menšel! Dođi da kažeš par reči, Džordž.
Kako si? Hočeš nešto da kažeš? Hajde, reci nešto!
Iskreno se zahvaljujem, Visosti.
Što me potseti, bio sam na svingerskoj zabavi i tip kaže:
"Voleo bih da upoznam tvoju ženu." Rekao sam, "Svaka čast!"
Da parafraziram stari vic: Kuc, kuc. Ko je?
Nju Mejn Strit Singers! Hvala vam puno.
Hvala. Uzmi ovo. - Dobro.
Hvala puno - Hvala.
Ne zaboravite da kupite CD.
Kad vidim sve te fanove
koji hoče samo da im daš autogram
kao da je 1968.
Ili '67, ili '66.
Dobre godine.
Divno je videti ljude
koji su uživali u vašoj muzici sve ove godine.
I ima ih tako mnogo.
I samo hoče da se rukuju sa vama i kažu:
"Mi kapiramo to što vi radite."
A tu su i deca. Čujemo, "Najjači ste."
"Razneli ste me." "Vi pokrećete moj svet." Šta...?
Setio sam se adrenalina koji smo osećali
ulazeći u koncertnu salu
i radnici koji govore, "Dobar šou, Mič."
"Srečno, Miki, večeras."
Čekali bismo iza bine, slušajući masu kako navija.
"Miki, Miki, Mič, Mič!"
Izlaženje,
zvuk mase koja skandira.
Ja sam samo tebe gledala.
Zato što nisam mogla da razmišljam da sam ja
zaista tamo. Gledala tebe.
Radujem se tome, Mič.
Pitam se hoće li se to desiti sutra uveče. - Nego šta.
I ja ću biti tamo. - Videčemo.
Biću tamo u najboljem sedištu.
Izgleda da se može zaraditi na folk muzici.
Da, izgleda da može. - Da.
Obično zbog takvih kao što su Nju Mejn Strit Singers.
Komercijala.
Ja volim makete vozova.
To je sjajno!
Ja sam sve namestio u podrumu. To mi je velika strast.
Da, hvala Bogu na maketama vozova.
Apsolutno. - Da nije bilo maketa vozova
ne bi im palo na pamet da naprave velike vozove.
Izvinite. Zdravo.
Zdravo svima. Samo malo.
Ne bih da prekudam. Mi se sjajno provodimo.
Voleo bih da nazdravim
u tatinu čast.
Bio je neverovatan, divan, brižan otac
i uopšte fantastična osoba.
I mislim da je svako ko je video tatu makar i na sekund
znao da je neverovatno pevao.
I gde god a je išao, odjednom bi počeo da pevuši.
I svako ko bi čuo njegovo pevušenje bi prosto bio srečan.
U čast tate, voleo bih da kažem, hajde da zastanemo
podignimo čaše i pevušimo za tatu.
Okej, spusti ga. Povuci se.
Prenesi preko. Prenesi preko.
Pravo ovde. - Evo, drži...
Šta imaš? Imaš vokal? - Vokal.
Neki od njih su več tamo. - Imaju li uputstva?
Da. Radimo ovo svaki božji dan. Kao satni mehanizam.
Ono su mikrofoni. - Stalci za mikrofone.
Nemaju vrhove. - Molim?
Imaće vrhove kad završimo, ne brini. Radimo ovo svaki dan.
Glave mikrofona.
Jel' bi ih nazvao "glave mikrofona," ili samo "mikrofon"?
Zove se mikrofon, i dobićete ih. Ne brini.
Stvarno nam trebaju. - Imačete ih.
Skupština grada. Večeras. Mič i Miki u skupštini grada.
Probe dve nedelje. Tako se svira u skupštini.
Ludo. Nove fraze. Različite intonacije.
Ali nije moglo nikako drugačije.
Da smo ostali zajedno, sada ne bismo bili u Skupštini.
Bili bismo srečni i u Bransonu, sa Mejn Strit Singersima.
Jok.
Ovo je bio naš ludi način da dođemo dovde.
Osećam se veoma opušteno.
Pun samopouzdanja. Koncentrisan
Znaš, pre 35 godina, pripreme za koncert
su značile igranje "nađi kobru" sa hotelskom sobaricom.
Ali večeras, dobro se osećam. Uzbuđen sam.
Spreman sam, ma kakvo bilo iskustvo
koje čemo poneti sa sobom posle nastupa.
Siguran sam da če to biti avantura
putovanje u ovom veličanstvenom čamcu
u neispitane vode.
Ako vidimo ribe koje iskaču
i lete preko veličanstvenog kruga zalazećeg sunca?
Savršenstvo.
Piše sreća, piše premijera.
Piše, "Volim folk muziku ali se ne plašim klasike." Divno.
Ja se malo plašim ovih bockavih stvari.
Jabuke. - Tako se to zove?
U visini su oka. Neko bi mogao da se približi da omiriše,
i da izbije oko. Volela bih da isečem to.
Propast. Previše nisko, previše oštro.
Samo čekaju da se dokotrlja starija osoba
ili neko sa protezom na nozi.
Dobar deo moje porodice je star i...
Imam ideju. Hajde da uzmemo karanfile i kriglu piva
i stavimo ih ovde.
Ne vidim kako bi to pomoglo.
Usvojio sam običaj da vodim računa o svojoj koži.
Ljudi te zezaju zbog toga.
Mislim da me je Džeri zezao pre neki dan u Alanovoj kući.
Uhvatio me je u kupatilu
i ja sam brzo spustio ruke
a on je rekao, "Šta ti radiš tu?" Ali stvarno,
Norveški ribari koriste kremu za ruke već vekovima.
I sa onim režimom ishrane, a veoma je jednostavan
znam da kad izađem na binu večeras, ja ću... moja koža će
izgledati odlično pred dve hiljade ljudi.
To će mi dati samopouzdanja koje če mi pomoći
da sviram najbolje što mogu i pevam najbolje što mogu
i dam sve od sebe
a to nema cenu.
Tami, spremni za probni snimak? - Jesmo.
Znaš, jednom sam producirao okupljanje.
Pre nego što sam došao u PBN radio sam "Gud Tajms."
Ljudi su hteli više krupnih kadrova.
Hoču da bude dovoljno krupnih kadrova.
Imamo gomilu krupnih kadrova u rasporedu.
Isto tako bi bilo super jedan od onih snimaka
kada se povučete u nazad
da se vidi koliko je ogroman događaj, i sala...
To bi bio kran. Jel' imamo spreman kran?
Ne, nemamo kran.
Znate ono kada ide preko publike
i zakuca se na jednog od muzičara?
To bi bil super. - Bilo bi.
Ili kad se povuku unazad
gde se sve vidi, i to bi bilo lepo.
Bilo bi.
Mogao bih da okrenem par telefona,
da vidim da li možemo da ga nabavimo.
Ne znam da li je suviše kasno.
Evo ti tvoj ogromni bendžo. - Vrlo je pljosnat.
Iz publike ne izgleda pljosnat.
Skoro i da neka debljinu.
Obojen je tako da deluje trodimenzionalno.
Ako odeš tako iza...
Ali pozadi nije ofarban. Hočeš li da pogledaš?
Publici če izgledati sasvim u redu. Izgleda trodimenzionalno.
Izađi i proviri.
Jel' ono pravi nameštaj, ili nameštaj za probu?
To se ne zove "nameštaj." To je scenografija.
Tako je obojen.
Znači ovo je pravi nameštaj, a ovo je...
Jel' ovo prava ulična lampa? - Jednom je sigurno bila.
Jel' može pravi trodimenzionalni predmet
koji predstavlja ono što stvarno jeste,
da bude pored nečega što je kobajagi?
Da, to je sasvim u redu.
Nemam vremena da objašnjavam Stejdžkraft 1 na 1.
Ovaj šou počnje za jedan sat.
Sve je baš kao što ste... - Ono svetla vise tamo gore?
To su svetla, a ovo iznad nas je plafon!
Ali deluju klimavo. - Ne, savršeno su...
Jel' ono žica? Vidim žicu. Vidim...
Momci hvala vam što ste došli i što radite ovo za tatu.
Iskreno, to je divno.
I hvala vam za cveče, mali bendžo.
Jel' ti se to svidelo?
Morali smo da se otarasimo lavande, napadala mi je oči.
Izvini za to. - Slušaj, pažnja je divna.
Sečam se kad ste bili kod nas...
Sečam se da si ti uvek pokušavao da započneš partiju pokera.
Imao si petnaest godina i špil karata u rukama.
Ulozi u penijima. - Da.
Uvek si me zadirkivao tim igrama sa kartama.
Ti si me naučio da igram karte.
Da, nismo znali da ćeš ti da se okreneš protiv nas kao čudovište.
Mič.
Jesi li dobro?
Jesam.
Ovaj plamen, kao i svi plamenovi,
predstavlja svetlost i tamu...
On takođe predsravlja nestalnost života i njegovu delikatnost.
Takođe predstavlja i penis.
Deset sekundi do emitovanja. - Pusti pred-snimak.
Sedam
šest, pet, četiri
tri, dva
Pusti A. Fejdap na A.
PBN Njujork s ponosom predstavlja
Uživo iz Skupštine grada Oda Irvingu...
Veče folk muzike.
Nju Mejn Strit Singers
Folksmen i Mič i Miki.
A sada vaš domaćin g. Džonatan Stajnblum.
Zdravo, ja sam Džonatan Stajnblum,
i pre nego što počnemo
želeo bih nešto da objavim.
Želeo bih da vas upozorim da jedan deo cvetnog aranžmana
ima lijane koje vise opasno nisko
i mogu biti otrovne, pa ih molim vas nemojte jesti.
I nemojte se zapetljati u njih, ili saplesti, molim vas.
U ime cele porodice Stajnblum
dobrodošli u "Odu Irvingu".
Hvala. Hvala.
Pridružite nam se i poželite toplu dobrodošlicu grupi
o kojoj je tata govorio
da su kao zaraza koju treba širiti okolo.
Dame i gospodo, Nju Mejn Strit Singers.
Hvala, Njujork Siti, na toj toploj dobrodošlici.
Ja imam pitanje. Hoće neko da čuje malo folk muzike?
Ništa nisam rekao.
Ne znam.
Kuneš se da nisi pričao sa Menšelom o sceni?
Nisi mu rekao koja je prva pesma?
Video sam te da pričaš sa Teri Bonerom.
Njim i njegovim plavim džemperom.
Rekao sam, "Zar nije toplo?" Ništa o sceni.
Pa sad je sve toplije.
Mislim da nam upiranje prstom neće pomoći.
Mislim da je jasno šta treba da radimo. - Šta?
Predložiču da budemo smeli. - Hajde, reci.
Da sviramo prvo "Wandering."
Jesi li ti propustio poslednjih par minuta? Oni čereče...
Pojačaj. - Dajemo publici da bira...
Možete da uživate u reklami za zubnu pastu
ili da čujete folk muziku.
Do tad su več oprali zube, nije ni bitno.
Ne mogu, posebno na folk veče, dvoje ljudi da pevaju istu pesmu.
To ne može. Samo če se zbuniti.
Polako!
Hvala puno!
Tako je zabavno pevati tu pesmu. Nadamo se da ste uživali
koliko i mi.
Pre nego što nastavimo dalje želimo da vam se predstavimo.
Zdravo, ja sam Teri Boner.
Ja idem napolje na vazduh.
Jesi li siguran da si dobro?
Jesam.
Znam da ne želiš ovo da čuješ ali durska je, brza
da prva bude "Old Joe's Place."
Izađemo, odsviramo pesmu po kojoj smo poznati,
sklonimo je s puta.
A onda, hej, evo šlaga na torti.
Šta je šlag? - Šlag je ostatak nastupa.
To je torta. - Ne, to je preliv.
Dame i gospodo Nju Mejn Strit Singers.
Gledam i zapažam dok se Nju Mejn Strit Singers...
To je zabavno! To je stvarno zabavno, čoveče.
Kako smo zvučali?
Nismo slušali. - Bili smo dole.
Nisam mogao da čujem baš najbolje, ali,
sranje, žao mi je, momci
Poželimo dobrodošlicu i naša tri preostala izvođača.
Zasebno, oni su samo Džeri Palter...
...Alan Barous i Mark Šab.
Ali kad ih staviš sve zajedno
apsolutno su fantastični.
Dame i gospodo, Folksmen!
Hvala. Da, to smo stvarno mi.
Čekanje se završilo.
Dugo se nismo videli.
Ne mogu da ti opišem.
Divno je vratiti se. Hteli bismo da odsviramo naš hit.
Možda ga se sećate, mi se tome nadamo.
Hej. - Hej, lepotice!
Bili ste super. - Super je masa.
Jeste li videli Miča? - Ne.
Dobro.
Mič?
Hvala!
Hvala vam puno! - Hvala.
Hvala puno. Divno od vas.
Kakva super publika. Ova masa bi možda htela da nam se pridruži
u malom učešću publike.
Nećemo sami ovde da radimo!
Prvi put, opustite se. Drugi put, zaposlićemo vas.
Počećemo sa g. Alanom Barousom na bendžou.
Šta?
Za sad je dobro.
Spreman, dva. - Dva.
Spreman, tri, široko. - Tri.
O, Bože. Mič je nestao. Samo je nestao.
Mič je nestao. O, Bože.
Bez Miča, nemamo ništa.
Idemo da ga nađemo.
Trebače nam neka piletina. Jel' imamo piletine?
A ovaj prolaz lza ovog prolaza.
Iza čoveka sa velikom majicom.
Hoču da budete moji pilići.
Hoču da čujem vaš najbolji pileći zvuk.
Dobro je. To je to. Shvatili.
Hoču da čujem moje ljude konje. Ovaj deo.
Ne ljude koje boli grlo, ljude koji mogu ubedljivo da njište!
Stavićemo vam sedla. Ne baš.
Jel' on ima mobilni telefon ili pejdžer?
On luta. Voli da luta. - Oni nastupaju za par minuta!
Unervozio se. - Meni ovo ne treba u životu.
Sigurna sam da je u redu. Hajde da se smirimo.
Jel' ovde negde ima borba petlova? - Ona se šali, zar ne?
Bar ne leži na zemlji, ili nešto slično.
Zašto neko nije izašao s njim? - Šta?
Jel' može ona da otpeva te pesme sama? - Nisam ja kriva.
Hvala vam puno. - Odlično.
Čestitajte sami sebi. - Potapšite se po leđima.
Hvala vam što ste došli.
Hvala ti, Irv. Hvala ti za dobra mesta.
Mi smo Folksmen. Nadamo se da ste se večeras dobro proveli.
Hvala. Laku noć.
Moramo da im damo još. Moramo da im damo još.
Hvala što ste nas prihvatili.
Hteli bismo da odsviramo pesmu koja se zove
"The Skeletons of Quinto."
Mi ne izlazimo često na bis, i evo zašto.
To ima veze sa vremenom
sukoba i krvoproliča.
Španski Građanski rat.
Ali naš istoričar, g. Mark Šab, zna to bolje od mene.
Hvala ti, Alane.
Kasnih tridesetih prošlog veka Španiju je kidao građanski rat.
Šta to radiš? Mič bi mogao da leži u nekom jarku!
Jel' bi razmislila o tome da pevaš oba dela?
Ne. Razmislila bih o odlasku kući
poslužavniku Nanaimo štanglica, krevetu, gledanju TV-a.
To i ja volim da radim!
Mič, gde si bio?
Jel' nastupamo? - Nastupate več pet minuta.
Prekasno je. Zaboravila sam kakav si sebični...
Trebalo mi je malo vremena da nađem jedan dobar.
To je lepo. - Lepo je.
U kasno leto, ranu jesen 1938...
ide priča iza ove pesme
u zelenim brdima odmah izvan grada Bar...
Laku noć svima! - Laku noč. Puno vam hvala.
Zovu se Folksmen, ali posle večerašnjeg nastupa
mislim da ćemo ih svi zvati Spouksmen
zato što divno pevaju i pričaju divne priče.
A sada, dame i gospodo, imam dve reči za vas:
Mič i Miki.
Volimo vas!
Hvala vam.
Mnogo vam hvala što ste nam dozvolili da ponovo ovo uradimo.
Nije baš kao da smo se juče upoznali
i počeli zajedno da pravimo muziku.
Ne znam da li neko od vas zna, ili se čak seća
da smo se Mič i ja upoznali u bolnici.
Miču je vilica bila uvezana žicom
pošto je branio čast devojke koju nije ni poznavao.
Mene.
Ja sam ga naravno posećivala. Bilo mi je jako žao.
Mič je sa mnom mogao da komunicira samo preko papira.
Saka reč je bila poezija. I ako ti ne smeta, Mič...
imam prvu pesmu
koju si mi napisao.
Samo sam bio žedan.
Znam tu pesmu. To je ona jako lepa.
Sa poljupcem. Pojačaj malo.
Sečaš se? - Da. Tamo gde su...
Da.
Pitam se kako će sa tim da izađu na kraj.
Pet dolara da če uraditi to.
Tri. Dvadeset dva. Dva.
Hvala vam.
Puno vam hvala.
Jesi li dobro?
Izvinite, g-dine. Izvinite. Izvinite.
Zdravo svima!
Lepo je vratiti se! - Hvala vam.
Hvala još jednom.
Vratili smo se!
"Močni vihor." - "Moćni vihor" iz C.
Jedan iz C. Idemo.
Jedan, dva, tri.
Jutro posle velikog nastupa u Skupštini grada
rukovodioci TV mreža su izmileli
pokušavajuči da nateraju Nju Mejn Strit Singers
da snime TV seriju.
Imali smo neke sastanke. Predložio sam neke svoje ideje.
Svidela im se ideja da deca igraju bebe.
Znate, u pelenama.
Uvek me je zasmejavalo kad vidim da bebe pričaju kao odrasli.
Direktori su rekli, "Mi ne sudimo tvojim idejama.
Mi volimo decu, hočemo da ih stavimo u seriju."
I reč "sud," zasvetlelo mi je iznad glave!
Mislio sam da postoji 12 sudija vrhovnog suda
ali sad mi se čini da ih ima samo devet.
Ne znam da li to ima veze sa budžetom.
Ali devet ima i Nju Mejn Strit Singersa.
I pomislio sam, "A da oni budu sudije vrhovnog suda?"
I moja ideja je bila da ih nazovem Vrhovni Narod.
Vezujući ih za folk pevanje.
Ovo je zamisao. U toku dana
vode neke od najtežih slučajeva u zemlji.
Ima puno napetosti. A noču, a ovo je prodalo mreže
žive u velikoj kući i skinu odore i pevaju folk pesme.
Možda u toku dana slušaju slučajeve smrtnih kazni, a noću
se svađaju ko kuva večeru, a ko pere veš,
ili, "Zašto dame ne donesu kafu?"
"A to je seksualno uznemiravanje!
To je odlučeno u slučaju 126, Džonson protiv..."
To mi se sviđa. Žene, seksualna disktiminacija.
Ne pišem mnogo, ali ideje se samo javljaju.
Bilo je divno biti ponovo na bini sa Mičom.
Nisam verovala da je to moguče.
I eto nas.
Samo bih volela da nije sve shvatio tako ozbiljno.
Znate. Prokleti poljubac.
Moja sestra... Svi su bili na nastupu,
ali je moja sestra Džoselin rekla:
"Navodila si ga. Nije trebalo da ga ljubiš ako nisi htela
da ideš do kraja."
To je bio samo poljubac. To je deo... Publika je to čekala.
A ja sam zaboravila kakav je osećaj
kad te ponese trenutak
i kad hoćeš da im daš
sve što požele.
Mislim da je Mič...
Nisam ga zavlačila.
Ali mislim da je on to pogrešno shvatio.
Nikad mi nije bilo bolje.
Ponovo pišem poeziju.
Prolazim kroz veoma plodnu fazu.
Ideje mi nadolaze brže nego što ja stižem da ih zapišem.
Jedino sam se plašio, kad ponovo vidim Miki
da bi to moglo da probudi
osečanja koja je ona gajila prema meni.
Žao mi je što je zavela dramatičnost trenutka.
Ali mislim da je vreme koje smo proveli zajedno predivno.
Znam da ću se nje uvek rado sečati
svaki put kad vidim ružu.
Bilo je to vreme promena, ali to je dobro. I promena je život.
Kao da mi se otvaraju ogromna vrata.
Posle tog koncerta sam shvatio
hoču da provedem što je moguče više vremena
svirajući folk sa ovim ljudima. - I ja isto tako.
I hoču sve to da uradim kao žena.
Shvatio sam da sam ja
plavuša, folk pevačica
zarobljena u telu ćelavog folk pevača
i moram da se pustim napolje, ili ču umreti.
Kad to tako kažeš, skoro da je poezija.
Skoro.