www.titlovi.com
Malo parče svemirskog otpada zadaje glavobolju NASA-i...
Hjuston prati parče koje može proći blizu Međunarodne kosm. stanice...
Parče veličine 15 cm kvadratnih...
Opasnost od sudara sa MKS je velika. Nema dovoljno vremena...
... da potraže sklonište...
Putuje 27.000 km/h...
Ako bi udarilo u stanicu...
Može da napravi štetu... -Može postati vrlo loš dan...
Orao je sleteo.
Ovo je mali korak za čoveka, ali veliki za čovečanstvo.
Nakon pola veka istraživanja svemira, suočeni smo s nečim što je
do sada bila fantastika: orbitirajući svemirski otpad.
SVEMIRSKI OTPAD
Američki jugozapad je neverovatan dokaz sila prirode koje su oblikovale naš svet.
Stigli smo do njega.
Ovo je meteorski krater blizu Vinsloua, u Arizoni.
Smatra se najbolje očuvanim mestom udara.
Ovo je Donald Kesler, penzionisani šef orbitalnog otpada u NASA-i.
Njegov vodič je Eduardo Gonzales, 16 godina veteran kratera,
i čovek koji deli Keslerovu strast za čudima svemira.
Done, kako si putovao? -Predivno. Poput sletanja na Mesec.
Ali na Zemlji smo, možeš li poverovati?
Kod kratera uvek nađu zajednički jezik.
...rezultat sudara u asteroidnom pojasu pre 50.000 godina...
Za Dona, ovo mesto puno znači za nauku orbitalnog otpada.
Dođi da ti pokažem.
Sa skoro 1,5 km širine, obimom 4 km i dubinom od 170 m,
krater je posledica meteorita od nikla i gvožđa
koji je udario snagom većom od 20 miliona tona TNT-a,
i napravio ovo za samo 10 sekundi.
Činjenica da je ovaj meteorit došao iz svemira me plaši.
Videli smo mali deo procesa koji je načinio Zemlju takvom kakva jeste.
To je podsetnik da se neverovatni sudari dešavaju širom svemira,
od ovakvih meteorskih udara, do sudara čitavih galaksija.
Kroz vreme, svemirski sudari su deo prirodnog procesa.
Naučnici veruju da se kroz milijarde godina
naša galaksija Mlečni put i najbliži sused spiralna galaksija Andromeda,
mogu sudariti i spojiti u novu veliku eliptičnu galaksiju koja rađa zvezde.
Neverovatno.
Ovakvi sudari su oduvek igrali glavnu ulogu u stvaranju Sunčevog sistema.
Ovaj prirodni proces brine Keslera preko 30 godina.
Kesler se pita: Ako se ovi procesi dešavaju u prirodi,
šta će biti sa objektima koje šaljemo u svemir?
Svojevremeno, Keslerovo razmišljanje nije bilo popularno.
Otkad je čovek krenuo u svemir, verujemo u "teoriju velikog neba".
Teorija kaže da je svemir toliko velik, da možete lansirati
bilo šta u orbitu i da se neće ni sa čim sudariti.
Ali pokazalo se da je svemir manji nego što mislimo.
Niska Zemljina orbita, ili NZO, je dom Međunarodne kosm. stanice,
teleskopa Habl i većine satelita.
U srednjoj orbiti su GPS i meteorološki sateliti.
U geosinhronoj orbiti, ili GSO, najdaljoj od Zemlje,
je gomila komunikacionih satelita.
Sa toliko objekata na toj visini, nije teško zamisliti da može doći do sudara.
Keslerov sindrom je predviđanje da nasumični sudari naših objekata
stvaraju manje parčadi koje mogu biti opasne za svemirske letelice.
Rezultat je lančana reakcija koja može stvoriti oblake ostataka.
I ako više ne lansiramo, ovaj pojas ostataka
može jako izmeniti sadašnje istraživanje svemira.
Da li je moguće da smo na rubu ove lančane reakcije?
Alarmantno je da se za tri decenije Keslerovog predviđanja,
količina ostataka u NZO i GEO orbitama veoma povećala
i postala minsko polje odbačenog smeća.
Ranije su se manji delovi većih objekata raspadali.
Ubuduće, a sada smo na tom pragu,
objekti će izazivati nasumične sudare, kao u Sunčevom sistemu.
Poput naših ekosistema ugroženih suncem,
naše orbite postaju veoma ugrožene.
Od istraživanja svemira do komunikacionih satelita,
ljudi su stvorili duboku vezu sa svemirom.
Šta bi se desilo kad bi to odjednom nestalo?
Lansiran 1993, Kosmos 2251 omogućava komunikaciju
za rusku vojsku i obaveštajnu službu u niskoj orbiti.
Takvi sateliti su deo "sazvežđa",
grupisanja satelita postavljenih u orbitalne prstenove
koji daju neprekidnu vezu komunikacija,
od kojih svaki rotira za manje od 90 minuta.
Ovi i hiljade drugih satelita obiđu Zemlju 16 puta dnevno.
Gravitaciono privlačenje Zemlje je tako jako,
da svaki satelit mora putovati ogromnim brzinama, većim od 27.000 km/h.
Gravitacija izjednačena brzinom satelita stvara zakrivljenu orbitalnu putanju.
Sateliti i njihove konstantne usluge su deo modernog života.
NZO i je idealna za kom. satelite poput Iridijuma 33,
koji omogućava usluge mobilne telefonije.
Dok sateliti kao Kosmos i Iridijum stalno ukrštaju putanje,
stalno im se dešavaju bliski susreti,
kada prođu nekoliko kilometara jedan od drugog.
Neverovatno, ali to se može desiti 150 puta dnevno.
Svemir je veoma prometno mesto.
Naša potreba za komunikacijom je izmenila ono što smo nekada zvali
"poslednja granica" u nešto manje romantično i mnogo zagušeno.
Pre samo 50 godina, granica je delovala bezgranično.
Od zemaljske stanice u Andoveru, u Mejnu, signal se šalje satelitu.
Istorijski podvig koji može izmeniti budućnost,
a taj satelit je naravno Telstar.
77 kg poruka i računarskih podataka kojima barata uređaj u orbiti.
Ironično, tehnološko čudo je zamrlo za godinu dana i postalo zombi satelit.
Telstar je započeo revoluciju u komunikacijama
koja se sada sastoji od flote satelita u regionu GSO.
Ovi sateliti čine gusto popunjen pojas koji kruži iznad ekvatora.
Oni pružaju većinu svetske televizije, vojnih i internet veza.
Pošto njihova orbita prati rotiranje Zemlje,
čini se da sateliti lebde iznad određene tačke na Zemlji.
Rezultat je konstantna pokrivenost od neba do mora do kopna.
Razmislite o ovome:
Kada na Zemlji skidate muzičku datoteku, postavite video,
tvit, dodate prijatelja ili gledate omiljenu emisiju na kablovskoj,
to dolazi sa GSO.
Naši preokupirani životi su veoma povezani sa svemirom.
Poput koralnog grebena ili džungle, GSO je ograničeni prirodni resurs.
Postoji samo jedna tačka u GSO gde satelit može da održava poziciju.
Satelit može da odluta zbog gravitacionog povlačenja
Sunca i Meseca, koji im polako menjaju orbitu.
To uključuje čuvare stanica, saobraćajce svemira.
Šalju signale satelitima da podese orbite, paljenjem potisnih motora,
koji ih čuvaju od stradanja.
Ali nijedno čuvanje stanice ne može da promeni kurs
onoga što je postaje najveća gomila ikad zabeležena.
Početkom 2007, test antisatelitskog projektila je urađen u NZO.
Meta je bio mrtvi meteorološki satelit.
Za manje od 24 sata, ostaci su okružili Zemlju,
lebdeći na visini udara od preko 800 km,
dovoljno visoko da ne padnu dole, ali dovoljno nisko
da ne ugroze skoro sve objekte u NZO, uključujući i MKS.
Danas, dok oblak ostataka raste, raste i naše razumevanje istog.
Većina ostataka iz ovog događaja će postati opasni
na našem nebu u nadolazećim vekovima.
Ovaj prikaz pokazuje formiranje jedne od prvih galaksija,
masivne zvezde ispunjavaju svemir svetlom,
dok je bio star 300 miliona godina,
i nastavljaju do njegove sadašnje starosti od 13,7 milijardi godina.
Ovo je zadivljujući pogled na životni vek svemira,
sa galaksijama koje se stvaraju i sudaraju i
na kraju pokreću rotiranje vunaste strukture kosmičke mreže.
U Lovel opservatoriji, Dona Keslera vodi Kim Herman, postdoktorski saradnik.
Arizona je poznata po opservatorijama, a Lovel je veoma blizu krateru.
Ceo život me zanima astronomija.
Posetio sam nekoliko opservatorija pravljenih
da se posmatraju sateliti, ali nikad neku astronomsku.
Ovde su astronomi okrenuti zvezdama.
Okružena žutim borom na 2400 metara visine,
elevacija i potpuna izolacija daju iskonsko nebo
za profesionalne i amaterske astronome svih uzrasta.
Noćno nebo daje neograničene mogućnosti za golo oko.
Nebo je tako čisto i tako je mračno
da nam ni ne trebaju teleskopi da vidimo šta se dešava na nebu.
Ejum koristi pametni telefon da posmatra i zna u šta gleda.
A tamo će se Saturn pojaviti.
Kad pomislim na Saturnove lepe prstene,
mislim na sudare u svemiru i kako Zemlja može izgledati za milion godina.
Vremenom će sudari stvarati više otpadaka i biće još više sudara.
Postepeno će se ostaci skupiti i usporiti i Zemlja
će biti okružena stabilnim prstenovima, poput Saturna.
Kad pogledam noćno nebo prvo primetim zvezde.
Lepota svemira mi je neverovatna.
Sledeće što primetim su meteori. Ako ga ugledam, osećam se sretno,
jer me to podseti da te čestice lete kroz svemir.
Onda možda ugledam nešto što trepće i pomera se i shvatim da gledam satelit.
Sateliti su tamo jer smo ih mi tamo postavili.
A možda vidim drugog koji ide kontra smerom.
Možda se sudari s prvim, ako im se ukrste putevi.
Pitali su astronauta:
"Kad si u orbiti i vidiš stvari u svemiru, da li te to brine?"
Rekao je: "Više brinem zbog onoga što ne vidim."
Naše uverenje da ono što ide gore mora pasti dole nije uvek tačno.
Procenjeno je da NZO sadrži 6.000 tona svemirskog smeća,
a da je GSO dom 400 mrtvih satelita, parkiranih u višoj grobarskoj orbiti,
gde će ostati stotinama godina. To je mnogo smeća.
Šta je tačno tamo?
U zadnjih 50 godina, lansirali smo nekoliko hiljada objekata u svemir.
Ali je tamo samo oko 1000 objekata u funkciji.
Ono što iznenađuje mnoge je da kad neki više ne radi, mi ga ostavimo u orbiti.
Svaka od tih letelica je potencijalni izvor krhotina.
Zapravo, većina lansiranih objekata vremenom ostavlja trag krhotina.
Tela raketa koja teže nekoliko tona čine velik deo smeća u svemiru.
Kao i delovi sa misija, zavrtnji, prstenovi.
Ostatak su razni delići, eksplodirane rakete, ostaci goriva.
A to nije ceo spisak.
I sa tako neverovatnim količinama smeća,
malo ljudi je shvatalo opasnost sve do jutra 10.02.2009.
Ranije tog dana je predviđeno da će Iridijum 33
proći pored druge letelice na samo 580 metara.
To je bio Kosmos 2251, koji je putovao istom brzinom kao Iridijum.
Neverovatno, ali taj izveštaj nije bio ni među glavnima
predviđenim za Iridijum satelite za tu nedelju.
Ali u 16:56, u vreme predviđeno za bliski susret, Iridijum 33 je ućutao.
Dva satelita koja su simultano kružila oko planete tuce godina su se sudarila.
Kosmos, kako se ispostavilo, je bio mrtav satelit od 1995,
samo dve godine nakon lansiranja.
Sada više od 100.000 delića od ovog sudara kruži NZO.
Sudar Iridijuma i Kosmosa je promenio sve.
Mnogi su verovali u "teoriju velikog neba",
da je nebo neograničeno i da ga ne možemo zakrčiti.
Postalo je očigledno da to nije istina i ljudi su počeli da misle:
"Šta nam treba da se to više ne desi?"
Daleko od svemira, duboko u pustinji kraj Vajt Sendsa, u Novom Meksiku,
je udaljena laboratorija velikih brzina, gde inženjeri pružaju rešenja potrebna
za napredna svemirska putovanja u vezi gomilanja tih objekata.
Naučni analiziraju ono što samo možemo zamisliti: udare pri velikim brzinama,
sudare između objekata koji idu i do 24.000 km/h.
Ovi naučni prikazi pokazuju delić ne veći od dijabole
kako prolazi kroz aluminijumsku ploču, kakve štite svemirske letelice.
Čak i najmanje krhotine, mogu izazvati veliku štetu.
Štampana ploča ili zalutali zavrtanj, čak i parče farbe,
kao smeće koje ide velikom brzinom može biti jako opasno.
Zbog ovoga, Međunarodna kosm. stanica ima dodatni oklop,
pokazan crvenom bojom, na područjima gde je najveća šansa udara.
Da se dalje zaštiti MKS, njena orbita se prati kao "kutija od pice",
stvaranjem bezbedne zone sa svih strana da bi se zaštitila.
To je zadatak Američke mreže za nadzor svemira,
gde detektuju i popisuju objekte koje smo stvorili.
Korištenjem velike mreže radara i senzora
možemo da pratimo hiljade komada smeća koji su veći od bejzbol lopte.
Neki, kao raketni potisnici, su veličine autobusa.
Ali više nas zabrinjava smeće koje ne može da se prati.
Otpaci veličine klikera, ostaci raketnog goriva i delići od sudara,
su u stanju da načine fatalnu štetu.
Milioni delića veličine pikada se ne mogu detektovati.
Ali su ožiljci koje ostavljaju na letelicama dobro poznati.
Najvažnije je da mreža mapira putanje
popisanog đubreta i daje upozorenja o sudaru čuvarima stanica.
Gde idemo sada?
Sile prirode i prirodni sudari će nastaviti da oblikuju naš svemir.
Ali sudari koje izazovu ljudi?
Možda možemo učiniti nešto po tom pitanju.
Dobre vesti su da ljudi imaju nove ideje
kako da vrate čisto okruženje kakvo želimo u svemiru.
Naučnici i inženjeri razvijaju izume
koje će nam pomoći da uskoro očistimo svemir.
Pitanje je: kako uhvatiti otpad koji kruži NZO hiljadama km/h?
I kako ga usporiti, da padne i sagori u atmosferi?
Jedan fascinantni koncept uključuje upotrebu elektrodinamičkog vlakna,
koje će da stvara povlačenje,
kroz interakciju struja u vlaknu i zemljinog magnetnog polja.
Povlačenje može da spusti letelice iz orbite dok ne uđu u atmosferu i izgore.
Takođe možemo hvatati otpad mrežom.
Japanska svemirska agencija radi sa proizvođačem ribarskih mreža
na stvaranju svemirske mreže, koja bi poput vlakna,
bila napajana zemljinom magnetosferom.
Zamislite: alat star vekovima može postati novi alat za čišćenje svemira.
Laseri bi mogli čistiti svemir, gađanje manjih objekata
bi ih usporilo i gurnulo u atmosferu.
Solarna jedra mogu biti deo satelita koji lansiramo,
koja bi im pomogla da izađu iz orbite kad završe posao.
Nacije koje osvajaju svemir rade na razvijanju održivih metoda
za istraživanje svemira i novih tehnika za povratak stvari iz orbite.
Dok nastavljamo lansiranje snova u svemir, šta ako jednog dana
objekti u svemiru budu hvatani smećarskim vozilom?
Vozilo bi moglo pristati u reciklažno postrojenje,
gde bi smeće bilo reciklirano u nove delove.
Zamislite: aluminijum i gorivo iz vekovima starih potisnika
bude sakupljeno i prerađeno u industrijskoj svemirskoj stanici.
Industrijalizacija svemira nije naučna fantastika.
Više je pitanje da li to želimo i kada i da li imamo infrastrukturu za to.
To ćemo uraditi u budućnosti kad budemo išli dalje u svemir.
Svemirsko recikliranje može postati stvarnost,
lansiranjem nove ekološkije ere svemirskih istraživanja.
Otkad ljudi hodaju planetom, gledamo u nebo tražeći našu ulogu u svemiru.
Nebeska tela na nebu i sazvežđa koja formiraju
su oduvek stvarali naš pojam vremena i prostora.
Danas, sazvežđa koja mi stvaramo ispunjavaju noćno nebo
dok idemo dalje nebom, oslanjajući se na ono čemu nas svemir uči.
Gde bi bili, da ne možemo konsultovati zvezde?
Oduvek sam maštao da vidim čovečanstvo
kako se širi van Zemlje i kroz Sunčev sistem.
Da li mislim da će se prenagomilati smeće?
Ne mogu zamisliti nakon sanjanja i postizanja svemirskih letova
pre 50 godina, da možemo sebe odseći od svemira.
To je protiv svega čemu čovečanstvo stremi.
Moja baština će verovatno biti da me zovu "ocem svemirskog smeća".
Nadam se da to znači da ćemo čuvati pristup svemiru
i da ćemo naučiti više o životu i okruženju.
preveo heller www.prijevodi-online.org
Preuzeto sa www.titlovi.com