Vreme je.
Moraš da izgledaš lepo za svoju sahranu,
kao da si još uvek živ,
samo spavaš.
Ovakvog će te se svi sećati.
Ž I V O T P O S L E
Šta nije u redu?
Ništa.
Nekada si uživala u tome.
Dušo, žao mi je.
Jebem ti. Jebem ti!
Ana, šta nije u redu?
Čoveče: samo...izgleda...
izgleda kao da is negde drugde.
Da li se radi o nama? Da li je to u pitanju?
Nije u vezi nas.
Šta ti misliš šta je, a?
Ne znam.
Slušaj,
ja samo želim da mi ponovo budemo srećni.
Jesi li ti srećna?
Ja sam srećna.
Ana, volim te tako puno.
Hej, Džek.
Zar me nisi čuo, drkadžijo?
Gluv si, drkadžijo? Ne možeš ni da jebeno pričaš?
- Reci nešto! - Hej.
Šta se događa ovde?
- Ništa, gđice Tejlor. - Ništa?
Ne izgleda kao ništa.
Vi momci nazad na čas.
Odmah! Nazad na čas.
Džek, dobro si?
- Mislim da je mrtav. - Koji?
Taj momak? Ne.
Jadničak. Samo je preplašen.
Vidiš?
Džordane, da li vi preuzimate Džordža Šora?
Džordž je...
Zdravo?
Ima li koga?
- Džek? - Jesam li vas uplašio, gđice Tejlor?
Ne, ...
zaključano je.
Zar ne bi trebao da si kod kuće?
Moja mama dolazi po mene.
Dobro, pa, žurim.
- Gde idete? - Na sahranu.
- Moj stari učitelj klavira. - Mogu li i ja da pođem?
Ne, Džek.
Sahrana je vrlo... vrlo privatna stvar.
Nikada nisam bio na sahrani.
Ne bi bilo prikladno.
U svakom slučaju, zar ne bi tvoja majka brinula?
- Ne baš. - Sigurna sam da bi.
Želim ti prekrasan dan, u redu?
Videćemo se sutra na času.
- Dobro. Zdravo. - Zdravo.
Poverili smo našeg brata Džejmsa Hatona na milost Božiju
bez sumlje i izvesne nade u vasksenje...
Bele ruže.... bile su mu omiljene.
Kako ste znali?
One su jednostavno nekako izgledale odgovarajuće.
Gđo.Haton, tako mi je žao.
Hvala ti, Ana.
Izgledaš umorno, draga.
Ne ne, dobro sam.
Sve je u redu.
- Tako mi je žao. - Na smrt si me preplašila.
Žao mi je.
Oh! Tvoja kosa.
- Da li ti se ne sviđa? - Ne, nisam to rekao.
Samo je vrlo...
vrlo je crvena.
Ne liči baš na tebe, zar ne?
- Da li ste spremni da naručite? - Da.
Uzećemo patku, molim vas.
- Pole. - Uvek ovde uzimaš patku.
Ne uzimam uvek patku.
- Uzeću patku. - Da, gđo.
Patka je vrlo dobra.
Slušaj, hajde...
dođi ovamo.
Hajde da pokušamo da se ne svađamo večeras, u redu?
- U redu. - Dobro.
Šta pijemo?
Oh da, dobro.
Dobro je.
I ima etiketu koja izgleda vrlo skupo.
Koji je specijalni povod?
Pa, ima nešto o čemu stvarno moram da razgovaram sa tobom.
O nama. Ponuđen mi je premeštaj u sedište firme...
u Čikagu. To će značiti mnogo više posla,
naravno puno odgovornosti i mnogo promena,
ali to je neverovatna prilika i ja bih bio lud da je odbijem.
Pa razmišljam da je možda...
vreme za nas da...
- Ostavljaš me. - Molim?
Mogao si da mi kažeš ovo jutros. Nisi morao da me podmitiš
sa ovom skupom večerom. - Ana, čekaj.
- Ne. - Rekao si mi da će sve...
da bude u redu. - Ne budi smešna.
- Ana, pogrešno si me shvatila. - Ja nisam smešna.
Isuse Hriste, možemo li da završimo jedan obrok bez prepiranja?
- Ne. Ne. - Molim te, samo jedan obrok!
Očigledno ne možemo. Očigledno da ja nisam u stanju.
Možda nisi. Počinjem da se pitam.
- Jebi se. - Molim te, svi gledaju.
- Nemoj to da radiš. - Jebi se!
Ti si... ti si luda. Ista si kao tvoja prokleta majka.
Ja nisam ni nalik mojoj majci.
Znaš, neću da trčim za tobom, Ana.
Dobro!
Sranje.
- Jebem ti.
Ana, Ana!
Ana, hajde. Molim te otvori vrata.
- Ne želim to da čujem.
Želim da dođeš. Želim da dođeš u ...
Nemoj to da radiš. Ana! Hej, hej, hej.
Ana, želim da dođeš u... Želim da dođeš u Čikago.
Ana, Ana...dođavola!
Molim te nemoj da ideš.
Sranje.
Oh, Ana.
Jebeni šupak.
"Da li se ... "
"Da li se zabavljamo?"
"Zabavljamo."
"Da li se zabavljamo?"
- Sranje!
Gde sam?
Ti si u pogrebnom zavodu. Mrtva si.
Imala si saobraćajnu nesreću.
Sranje.
Udarila si u kamion natovaren metalnim cevima.
Ja nisam mrtva.
Proglašena si mrtvom pre osam sati.
Krv više ne cirkuliše tvojim telom.
Tvoje moždane ćelije polako odumiru.
Tvoje telo se već raspada.
Ja nisam mrtva.
Ovo je tvoja umrlica.
Uzrok smrti, velika unutrašnja povreda.
Vreme smrti: 20:23 .
Bila si mrtva po dolasku. Prisutni lekar je potpisao ovde...
u 21:45.
Žao mi je.
Šta se događa? Zašto ne mogu da se pomerim?
Ne dodiruj me. Zašto me dodiruješ?
Pripremam tvoje telo.
Moraš da izgledaš lepo za svoju sahranu.
Ali ja nisam mrtva.
Svi vi govorite istu stvar.
Možda bi trebala sada da se odmoriš.
Oh , Bože moj.
Nemoguće da sam mrtva. Nemoguće da sam mrtva.
Ovo mora da je noćna mora.
Oh, Bože, probudi se.
Probudi se.
Probudi se. Probudi se!
Ana.
Dušo, pogrešno si shvatila. Želim da dođeš u Čikago.
Želim da dođeš.
U redu, moramo da razgovatamo.
Svratiću do tvog stana pre nego što odem na posao...
i sve će da bude u redu.
Obećavam. Pozovi me kada dobiješ ovo.
Volim te tako mnogo.
U redu, videćemo se uskoro.
- Školjke rastu... - Zdravo, ja ...
tražim Anu Tejlor.
Žao mi je, ne možete tek tako da uđete ovde.
Ja sam Anin verenik, Pol Koleman.
Ovo je njena soba, zar ne?
Ona danas nije došla.
Da li se javila da je bolesna?
Nije uopšte zvala.
U redu, da, hvala. Izvinite. Hvala vam.
Ona je učiteljica.
Znam. Uvek je tako teško kada su tako mladi.
Tako je, poznavao si je. Bila je na tvojoj sahrani.
Sada je u dobrim rukama.
- Pole: Oh, zdravo, Dijana.
- Da li je Ana kod kuće? - Mislim da je bolje da uđeš.
Šta nije u redu?
Šta se dogodilo? Gde je Ana?
Ana je sinoć imala saobraćajnu nesreću.
Moja kćerka je mrtva.
To se dogodilo.
Saobraćajna nesreća?
Kada? Šta... o čemu pričate?
Ne znam.
Rekli su mi da se to dogodilo malo pre 20:30.
Mi smo bili...
ne, mi smo bili u restoranu.
Nije trebao da je pustiš da vozi po takvom vremenu.
Nemoguće da je mrtva.
Mora da je neka greška.
Nema greške.
I cveće... kako podesno.
Molim?
Zašto me ne bi zvali?
Odvojio si je od mene.
Ne želim te ni blizu nje.
Molim te, nemoj da me povrediš.
Kako bih mogao da te povredim? Ti si već mrtva.
Nemoguće da sam mrtva.
Zašto si onda ovde?
Samo me pustite da idem.
Molim vas, molim vas. Neću reći nikome. Obećavam.
Još uvek ne prihvataš istinu.
Moraš da mi veruješ.
Ovde sam da bih ti pomogao.
Šta se događa?
Zašto ne mogu ništa da osetim?
Zašto me držite ovde?
- Šta to radite? - Pst, pst.
Nemoj da se plašiš. Ovo će opustiti tvoje mišiće.
Sprečiti mrtvačku ukočenost.
Tako da mogu da radim na tvom telu.
Tvoja majka je poranila.
Tako mi je žao, gđo. Tejlor.
Uvek je tako tragično kada neko izgubi dete.
Ako bi želeli da dođete u moju kancelariju, mogli bi da se dogovorimo.
- Želim da je vidim. - Ali ona nije pripremnjena.
Baš me briga. Želim da je vidim.
Naravno. Ovuda.
- Oh, oprostite mi.
Kao što rekoh,
tek sam počeo sa njenom pripremom.
Tako mi je žao.
U čemu je svrha...
očuvanja tela ako je duša već otišla?
Ne, duša je još uvek ovde.
Mi smo ti koji patimo.
Mi koji smo ostali.
Ko će sada da se brine o meni?
Da li si razmišljala o tome?
Potvrdiću popodne datum sa ocem Grahamom.
Petak, kao što ste tražili.
Samo uradite ono što mislite da je najbolje.
To je samo sitnica.
Oh, ima jedna stvar.
- Da? - Njena kosa.
Ona je bila crnka.
Volela bih da je vratite u tu boju.
Naravno.
"Lokalna učiteljica poginula u saobraćajnoj nesreći."
Mama, juče si trebala da me pokupiš iz škole.
Čekao sam.
"Ja ću pogledati u časovnik, da vidim koliko vam je sekundi preostalo...
da pronađete dva uskršnja jaja. Imate 30 sekundi.
Razumete zadatak? I naravno uobičajena caka...
u "Pobedi Časovnik" je da ne možete da koristite ruke.
Morate da ih ulovite vašim zubima.
Mora da sam u šoku.
Samo sam u šoku. U redu je.
Oče Graham, hvala što ste nazvali.
Da, želeo bih da potvrdim pogrebnu službu za petak.
Pokojnica je Ana Tejlor. T-E-J-L-O-R.
Da, dole je.
Halo? Halo!
Pustite me napolje!
Mogu li da vam pomognem?
- Eliot Dikon? - Da.
Pol Colman.
Naravno, advokat.
Ovo je mali grad.
U mom poslu na kraju upoznaš svakoga.
Ja sam verenik Ane Tejlor.
To je čudno. Nije nosila verenički prsten.
Pa, ne baš verenik.
Gosp. Colman, Jako mi je žao zbog vašeg gubitka.
- Želeo bih da je vidim. - Bojim se...
da je bdenje tek u četvrtak uveče.
Moram da je vidim sada, molim vas, ako je to moguće.
Žao mi je, to nije moguće Vi niste porodica.
- Molim vas dajte mi pet minuta. - Razumem, gosp. Cole...
Vi ne razumete! Vi ne razumete!
- Pole?
- Pole, Pole!- Pole. -- Ja sam kriv.
Ja sam ovde dole.
Molim vas, molim vas pustite me samo da je vidim.
Stvarno ne mogu nikako da vam pomognem. Jako mi je žao.
Pustite me napolje!
Pole !
Ko je to bio?
Niko.
Niko?
- To je bio Pol. - Znam.
Čula sam kako pričaš sa njim.
Zašto ga nisi pustio da me vidi?
Da li si ga volela?
To se tebe ne tiče.
Nisi nameravao da mi kažeš da je bio ovde, zar ne?
Ne.
- Zašto? - Jer bi te to samo povredilo.
Moraš da pustiš žive baš kao što i oni moraju da puste tebe.
Ne verujem ti.
Zašto mi ovo radiš?
Svi ste vi isti. Svi vi krivite mene za vašu smrt...
kao da je to moja krivica. - Ne,
drogirao si me tako da moja majka...
Drugi, oni te vide samo kao mrtvo telo na"ploči".
Samo ja mogu da vidim kakva si zaista.
Ti si ludak.
Ti si lud.
Ti si potpuno lud.
Nemam vremena za ovo. Ja sam zauzet čovek.
Oh, skoro sam zaboravio. Koliko si visoka?
Zašto?
Moram da ti znam visinu za tvoj kovčeg.
Recimo onda 160 cm. .
Čekaj. Ne.
Gosp. Colman, čuo sam za vašu devojku.
Žao mi je.
Da li je Tom unutra?
Kapetan je upravo izašao. Neće dugo.
Možete da sačekate u kancelariji ako želite.
A, ne, hvala. Ja ću onda da popijem piće.
Krš.
Da li si dobro?
Da. Ne, dobro sam.
Dobro sam.
Upravo sam saznao.
Žao mi je, čoveče. Vidi, ako ti je bilo šta potrebno...
- Moram da vidim Anu. - kako to misliš?
Upravnik pogrebnog zavoda je rekao da ne mogu da je vidim jer nisam porodica.
Molim te razgovaraj sa njim, Tome. Znaš, povuci neke veze...
ili mu pokaži svoju značku ili nešto tako.
Ne mogu to da uradim, Pole.
Zajebao sam, čoveče.
Siguran si da si dobro?
A? Da.
Ja uvek sve zajebem.
Oh , Bože.
Ne želim da umrem.
Ko je bila ona?
Gđa. Vajthol.
Ne bi trebalo da se bojiš nje.
Mrtvi ne mogu da naškode mrtvima.
Ali ja nisam mrtva!
Ostani gde si.
Daj mi makaze.
Samo želim da ti pomognem.
Ubiću te. Kunem se Bogom, ubiću te.
Hajde.
Šta čekaš?
Vidi,
ja dišem.
Ja dišem. Možda sam bila u nekakvoj komi
- i doktori su napravili grešku - Ti si umrla, Ana.
Svi umiru.
Kako mogu da budem mrtva ako pričam sa tobom?
Ti pričaš...
ne zato što si živa,
već zato što ja imam dar.
Ja mogu da pričam sa onima koji su između života i smrti.
Zašto?
Da im pomognem da naprave prelaz.
Pa, jesam li ja onda duh? Jesam li zato ovde?
Ovde si da bih ja mogao da te sahranim. Dođi.
Ne, molim te, ne želim...
Ti si leš, Ana. Tvoje mišljenje se više ne računa.
Ali ja dišem. Mora da sam i dalje živa.
Oh, vi ljudi!
Vi mislite zato što dišete, pišate, serete da ste živi?
Držite se vaših života kao da je vaš život bio vredan držanja.
Da li je tvoj život bio vredan držanja, Ana? Da li je?
Možda si odavno umrla.
Iznenađen sam što se još uvek raspravljaš sa mnom.
Nije ti preostalo još mnogo vremena.
Tvoja sahrana je za dva dana.
Uskoro ćeš da budeš zatvorena u kovčeg i sahranjena u zemlju.
Onda te niko neće moći da čuje.
Tamo niko neće moći da razgovara sa tobom.
- Da li si uplašena?
Ti nisi spremna.
...boriš, nije ti preostalo mnogo vremena.
Nema ničega. On je u pravu.
Šta si uradila sa svojim životom?
Možda ti jesi odavno umrla.
- Razočarana sam sa tobom. - Ko si ti?
Ja sam ti.
Možda ti je bolje što si mrtva.
Pole!
Mogu li da ti pomognem?
Onda možda ti možeš da pomogneš meni.
Da li bi mogao da baciš ovo, molim te?
Nema više života u njima. Mesto im je u smeću.
Da li si poznavao gđu. Vajthol?
Mislio sam da je ovo bila sahrana gđice. Tejlor.
Ah, gđice. Tejlor, ne.
Njena shrana neće biti pre petka.
Gde je ona sada?
A, dole je.
Zašto?
Zato što nije spremna.
Da li je cvet za nju?
- Ona je bila moja učiteljica. - Aha.
- A ti si? - Džek.
Pa, Džek, šta misliš?
- O čemu? - O sahrani gđe. Vajthol.
Nalaziš li da je interesantna?
Pretpostavljam da je bila dobra.
Razumem.
Da li su sve sahrane iste?
Ne, Džek.
Nikada nisu iste.
Svaka je posebna.
Mrtvi nam se uvek obraćaju na različite načine.
Kako to mislite?
Bilo je zadovoljstvo pričati sa tobom, Džek.
Zašto si uradila ovo?
Zašto si uradila ovo?!
Da li je ovo zagrobni život?
Zato što je više nalik paklu.
Pole.
Pole..
Ana?
Ne.
Ana.
Ne!
- Šta je to? - To je tvoja haljina
- za tvoju sahranu. - Moja pogrebna haljina?
Tvoja majka ju je donela jutros.
Nisam spremna da umrem. Ne još.
Tamo više nema ničega za tebe.
Vraćam se brzo.
Oh, hajde.
Sranje!
- Jebem ti.
Još jedan ključ, hajde.
20 dolara, 4 centa.
Hvala vam.
Gosp, vaš kusur.
Oh.
Molim te budi tamo.
Molim te podigni. Molim te podigni.
Oh, hajde, javi se na telefon.
Da?
Ovde sam. To sam ja. Pole, potreban si mi.
- Halo?
Da li si tamo? Pole, pomozi mi.
- Pole. - Molim te prestani.
Oh...
Ja sam jedini koji sada može da te čuje.
Bio bih vrlo pažljiv da sam na tvom mestu.
Mrtvi imaju vrlo jak uticaj nad živima.
- Kako to misliš? - On još uvek oseća tvoje prisustvo.
Ti mu samo pričinjavaš još bola.
Ako si ga zaista volela, ti bi prihvatila svoju smrt i pustila ga da ide.
Onda mi dokaži da sam zaista mrtva.
Oh, vi ljudi.
Uvek vam je potreban dokaz.
Zašto ja izgledam kao leš?
Zato što ti i jesi leš.
Vreme je da konačno prihvatiš istinu.
Ti si mrtva.
Nikada više nećeš živeti.
Mrtva sam.
Ružan san?
Sanjala sam najluđi san.
Sanjala sam da sam imala saobraćajnu nesreću i da sam mrtva.
Da li si ikada sanjao san gde si bio mrtav?
Pole?
- Pole? - Pst, pst.
Šta to radiš?
Spusti glas. Probudićeš komšije.
Ti nemaš komšije.
Jesi li me ikada volela? Jesi li?
Reci.
- Reci da me voliš.
Hoćeš li da se javiš?
Ja? Ne. Verovatno je za Eliota.
Da li je uvek ovako?
- Kako to misliš? - Mislila sam da kad umreš...
da ne osećaš više bol.
Da ne moraš više da se boriš.
Ali to nikada ne prestaje, zar ne?
Pokupiću pokojnika iz bolnice.
Da. Danas popodne?
Biće u redu.
Zadovoljstvo mi je. gosp. Miler. Hvala vam.
Ostaviću vas da pregledate njene stvari.
- U redu. Hvala vam. - Dobro.
U redu.
Oh, čekaj, hoću da slikam.
Dobro, osmeh.
- Lepo. - Hej, doneo sam ti ovo.
Au, lepo je.
Ti si lepa.
Trkaću se sa tobom do jezera.
Oh, ne igram tvoje male igrice. Ne.
Isplatiće ti se.
Hajde!
Šta to radiš?
- Nemoj da me pustiš. - Neću.
Nikada te neću pustiti.
Čemu to služi?
Njegova usta... drži ih zatvorenim.
Sada oči.
Da li ima porodicu?
Da. Brata.
On će doći kasnije.
Da li je moja majka plakala kada me je videla?
Žao mi je.
Da li je Pol?
To više nije važno.
Moram da znam.
Imali smo raspravu.
Pokušao sam da je zaustavim.
Ne.
Ne, nije.
Trebala bi da se odmoriš.
Sve si slabija. Skoro da je vreme.
Mogu li da ti postavim pitanje?
Da, naravno.
Zašto umiramo?
Da učinimo život važnim.
- Gosp. Kolman? - Da?
Zovem se Džek.
Zdravo. Zdravo, Džek.
Kako znaš moje ime?
Gđica.Tejlor je bila moja učiteljica.
Video sam je sinoć.
Molim?
Prolazio sam pored pogrebnog zavoda...
i...
gđica.Tejlor je stajala tamo.
Na prozoru.
Nosila je crvenu haljinu.
Nemoj da pričaš takve stvari. Ona čak i nema crvenu haljinu
- Vi mislite da ja lažem? - Vidi,
Džek, nisam raspoložen, u redu?
- Potrebna joj je vaša pomoć. - Ana je mrtva!
Tvoja učiteljica je mrtva.
Više ne mogu da joj pomognem.
Možda je vi samo više ne volite.
- Kako se usuđuješ, ti mali drkadžijo! - Hej, stoj, stoj, stoj!
Misliš da je ovo zanimljivo, a, ti malo uvrnuto govno?
Ostani tu.
- Jesi li dobro, dušo? - Šta nije u redu sa njim?
- Oh Bože moj. - Hajde, idemo.
Džek, žao mi je. Žao mi je, dete.
Tako mi je žao.
Gđo. Vajthol...
Suzan.
Nadam se da ste pronašli to što ste tražili.
Zaista sam uživao u našem zajedničkon vremenu.
A? Entoni, pst, pst.
Entoni, uvek zbunjen.
Kako mogu da vam pomognem, polcajče?
Želeo bih da vidim telo.
Frenk Miler... ja sam njegov brat, Vinsent Miler.
- Zvao sam jutros. - Gosp. Miler, naravno.
Molim vas, tako mi je žao zbog vašeg gubitka.
Nadam se da nije problem.
Samo sam želeo da ga vidim na kratko pre sahrane.
Da,da, nema nikakvog problema.
Vaš brat je ovde.
Ah.
Uradili ste odličan posao. Hvala vam.
Trebalo bi da ga se sećate onakvog kakav je nekada bio.
To je učiteljica, zar ne?
Da, da, vrlo tragično.
Nešto nije u redu ovde.
Nije u redu?
Njegov osmeh.
Uh, bio je malčice...
širi.
Širi? Dozvolite mi.
Uh, još malo.
To je to, da, hvala vam.
Možemo to da popravimo. Drago mi je da sam od pomoći.
Smeta li vam ako imam par minuta nasamo sa njim?
Ne, ni najmanje.
- Biću napolju. - U redu, hvala.
Oh.
- Žao mi je.
Ja, uh... ja nisam...
Mislim da bih sada trebao da krenem.
Videćemo se na službi?
Hvala...hvala vam.
Upravo sam ti rekao. To je bio tvoj brat.
Imao si nesreću. Mrtav si.
Zašto me nikada ne slušate?
Ne, to nije dar.
To je prokletstvo.
Staram se o svakom od vas kao da ste mi bili deca.
Perem govna sa vaših tela. Oblačim vas.
Pokušavam sve da izgledate lepši...
nego kada ste bili živi, a šta vi radite?
Raspravljate se sa mnom, kao da sam ja kriv što ste vi mrtvi,...
kao da sam ja odgovoran.
Sada ne razgovaraš sa mnom? Šta je?
A? Molim?
Ne želiš?
Ne govoriš jer...
nemaš ništa da kažeš.
A nemaš ništa da kažeš...
zato što si leš.
Uh uh! Ne.
Sada ja ne želim više da pričam sa tobom.
Pustili su me iz škole.
"Zaustavite sat. Preostalo ti je još 25 sek.
Imao si dobru ideju, ali dozvoli da ti dam jedan mali savet.".
Kako to izgleda?
Plašiš li se?
- Džek.
Ti nesvesno razumeš mrtve.
Privlače te kao što i ti privlačiš njih.
To je redak dar.
Znam da si video Anu.
Prestravljen si zbog toga, zar ne?
Ne bi trebao da se plašiš.
Hrist je imao isti dar.
Vaskrsao je Lazara,
i razgovarao sa mrtvima.
Razgovarali ste sa gđicom. Tejlor?
Da.
- Razgovarali ste sa drugima? - Oh, da, sa mnogo njih.
Ko je bio prvi sa kojim ste razgovarali?
Moja majka.
Ne bi trebao da se plašiš.
Drugi ljudi...
oni neće razumeti.
Oni ne vide ono što mi vidimo.
Ja mogu da ti pomognem.
Mogu da te naučim.
"Bila je na prozoru, odevena u crvenu haljinu."
Ana, žao mi je.
Dikone!
Gosp. Colman, zadovoljstvo mi je.
Ona nije mrtva, zar ne?
- Gosp. Colmane? - Neko ju je video.
- Izvinite? - Jedan od Aninih učenika...
ju je video na prozoru.
Oh, mislite na Džeka.
- Vi ga znate. - Naravno da ga znam.
On često dolazi ovde.
On je 11-godišnji dečak, gosp. Colman,
i kao i svi dečaci ima bujnu maštu.
- Sada ako bi me izvinuli. - Mislim da on to nije izmislio.
Mislim da ju je stvarno video.
Uz svo dužno poštovanje,
možda vi samo želite da verujete da ju je video.
Jebi se.
Ana!
Gosp. Colman.
Ana!
- Ana! - Gosp. Colman.
- Mislim da bi trebali da odete. - Ana!
Ana!
Ona je ovde, zar ne?
Daj mi jebeni ključ, molim te.
Ana!
Ona je mrtva. Morate da je pustite.
Prihvatila je svoju smrt...
i sada je spokojna.
Molim te, Ana, žao mi je.
Ne mogu to da uradim.
Ne mogu da živim bez nje.
Ana! Otvori vrata, molim te.
Gosp. Colman, ona je mrtva.
Znam šta proživljavate. Poricanje je prirodni deo tugovanja,
ali morate da prihvatite da je ona mrtva.
- Njoj je potrebna moja pomoć. - Vi više ne možete da joj pomognete.
Verujte mi.
Ana! Hej!
Daj mi ključ. Daj mi jebeni ključ.
Gosp. Colman, da li želite da pozovem policiju?
Poštedeću te truda.
Potrebno mi je da izdaš nalog za pretres.
Potreban mi je jebeni nalog za pretres, Tome. Hoćeš li da mi pomogneš ili ne.
- Pole, sedi dole. - Tome, nemam vremena.
Sedi.
Upravo sam imao poziv od Eliota Dikona.
Jesi li jebeno poludeo?
On mi ne dovoljava da je vidim. Drži je zatvorenu. Ona nije mrtva.
Imala je saobraćajnu nesreću, Pole. Automobil joj je bio uništen, sećaš se?
- Dole je. - Ona nije mrtva.
Tome, ona nije mrtva!
Evo izveštaja islednika.
Bolničari iz hitne su telefonom predali izveštaj .
Samo su proverili proširenje zenica i puls.
Doktor je potpisao umrlicu a da nije video telo.
- Pa?- Pa nije bilo pregleda moždane aktivnosti, ničega.
- Mogao je da je drogira i... - Da je drogira?
- Da! - Zapravo, Šefe,
postoje takve droge.
Da.
Hidronium bromid, potpuno parališe u nekoliko sekundi,
otkucaje srca usporava skoro do kraja.
Hvala ti. Tome, slušaj,
klinac Džek, on ju je video.
Ja sam je video. Ležala je mrtva na"ploči".
- Ne, ne! - Viđao sam leševe.
- Verujte mi, ona je definitivno bila mrtva. - Ne, ne, ne!
Tome, slušaj, idi tamo. Samo proveri mesto.
Na kom osnovu? Imaš li bilo kakav dokaz?
Ne.
Ali, ali, ... ne.
Imaš li bilo šta?
Mislim da me je možda nazvala.
Zvala te?
Lokalni poziv ili sa velike udaljenosti?
Odjebi!
Hajde da razjasnimo ovo,
prvo si udario jebenog klinca,
onda si napao Dikona,
a sada mi kažeš...
da te je tvoja mrtva devojka...
zvala?
Gubiš se, druže.
Moraš da se sabereš.
U redu?
Da.
Videćeš je sutra na sahrani.
I to će pomoći.
To će ti pomoći da nastaviš svoj život. To je ono što ti je potrebno.
Moraš odmah da se ostaviš toga, Pole.
Jednostavno moraš da pustiš.
Zašto moram da se obučem?
Sutra je tvoja sahrana.
- Već? - Rekao sam ti,
imala si samo tri dana.
Rekao sam ti da pametno iskoristš svoje vreme.
Ima toliko toga za čim žalim.
Nemam ništa sem žaljenja.
Želela sam drugačiji život.
Zašto nisi uradila nešto u vezi toga?
Pokušala sam.
Činilo mi se da se ništa neće promeniti.
Budila sam se svaki dan.
Tuširala se.
Vozila se na posao istim putem.
Odlazila kući.
Odlazila na spavanje.
Budila se ponovo.
Nikada ništa nije bilo drugačije.
Šta si zaista želela od svog života?
Želela sam da budem srećna.
Srećna. Svi vi kažete da ste želeli da budete srećni.
Šta to znači?
Zar ne shvataš da je u tome cela poenta?
Ja...ja ne znam.
Da, znaš.
Samo si previše preplašena da to priznaš sebi.
Ne želim više da pričam o ovome.
- Samo želim da se završi. - Šta si želela od života?
Jebeno ne znam.
Da, znaš. Šta si želela?
- Želela sam ljubav. - Šta si želela, Ana?
Želela sam ljubav.
Imala si ljubav. Pol te je voleo.
Ne razumeš.
Želela sam da volim.
Bila sam previše uplašena.
Moja majka...
kada sam bila mala naučila sam da...
je voleti nekog značilo biti povređen.
Pa sam odlučila da ne volim nikoga...
kako nikada ne bih ponovo bila povređena.
Nastavila sam da odbijam Pola.
On je mislio da ga nisam volela.
Jesi li?
On je bio jedini čovek koga sam volela.
Ali nikada nisam mogla to da kažem.
A onda je prestao da me voli.
Šta bi uradila da si imala još jednu šansu?
Ne znam.
Pa? Zar nisi ovo želela?
Mislio sam da si ti bila drugačija.
Svi vi kažete da se plašite smrti,
ali istina je da se više plašite života.
Drago mi je da sam mrtva.
Drago mi je da je gotovo.
Rekli ste da bi mogli da me naučite.
To je samo rupa u zemlji.
- Za... - Gđicu. Tejlor?
Tačno tako. Za Anu.
- Mesto joj je ovde. - Zato što je mrtva?
No, zato što u njoj nema više života.
- Kako to mislite? - Zar ne vidiš?
Ja sam jedini koji može da vidi sve ove leševe koji besciljno lutaju okolo.
Sve što rade je da pišaju i seru,
gušeći nas svojim smradom,
ne čine ništa sa svojim životima,
uzimaju vazduh od onih koji zapravo žele da žive.
Ja moram sve da ih sahranim.
Nemam izbora.
Sada nas je dvojica.
Vreme je.
Moraš da izgledaš lepo za svoju sahranu.
Ovo će opustiti tvoje mišiće.
Učiniti tvoju kožu blistavom,
kao da si još uvek živa.
Ovakve će te se svi sećati.
Mogu li da se pogledam poslednji put?
A?
Mogu li da se pogledam poslednji put?
Naravno.
Ovo je kraj.
Poslednji deo je najteži.
Moraćeš sama da se suočiš sa tim, ali...
ali ćeš uskoro naći svoj mir.
- Lagao si me. - Ana,
već smo prošli kroz ovo. Ti samo umišljaš.
- Lagao si me. - Ana, ti se još uvek...
grčevito držiš života.
Ana!
Ne dozvoli da te sada nadvladaju tvoji strahovi.
- Ne dozvoli da te nadvladaju tvoji strahovi.- Lagao si me.
Tako si blizu.
Zašto si me lagao?
Tako blizu.
Gotovo.
Ljubičice...
one su bile njeno omiljeno cveće.
Kako ste znali?
Ljubičice su nekako izgledale prikladno.
"Danas smo se okupili ovde...
da se setimo i oplačemo našu sestru Anu....
I da izrazimo zahvalnost na njenom životu."
"Dragi Bože, dok stojimo danas ovde pred Tobom u tišini,
da predamo Anu zemlji...
i predamo njenu dušu Tebi na staranje,...
i tešimo jedni druge u našoi žalosti,...
u Tvojoj milosti..."
"Ja sam vaskrsenje i život..."
Šta je?
Tako je hladna.
Tako mi je žao
Nemoj da se plašiš. Ovako je bolje.
Ona je sada našla svoj mir.
Rekao si da je bila živa.
Nikada nisam rekao da je bila živa.
Samo sam rekao...
da sam je video.
Treba li ti prevoz?
U redu.
Vidimo se.
- Gosp. Colman? - Da?
Ne zaboravite da vežete sigurnosni pojas.
Zamisli, Ana,
ceo svet...tvoja majka,
tvoj verenik, tvoji prijatelji...
svi su te sahranili.
Postavili su kamen iznad tvog tela,
i oprostili se od tebe...
i vratili se njihovim večerama uz TV...
i tržnim centrima misleći
da se ovo neće nikada desiti njima.
- Sve bih dala... - Rekli su da neću...
- Ja nisam... - Ja znam da nisam mrtav.
Razmisli o tome, Ana.
Razmisli o tome dok još možeš.
Ne.
Ne, ne.
Ne, ja sam živa.
Bože, ne, upomoć!
Oh, sranje.
Zar ne mislite da ste dovoljno popili?
Idi dođavola.
Gosp. Colman, mislim...
da bi trebalo da pokažete malo više poštovanja.
Znam da nije bila mrtva.
Zar nije?
Vi nemate pojma šta se događa kada neko umre,
šta se događa njegovom telu,
šta se događa njegovoj duši.
Vi mislite da je Ana bila još živa posle nesreće?
Možda ste u pravu.
Možda je još uvek živa.
Žašto ne odete i sami otkrijete,
gosp. Colman?
Otkrijte...
da li je mrtva...
ili živa.
- Ti bolesni kučkin sine!
- Oh. - Ti izopačeno kopile.
Nije vam preostalo mnogo vremena.
Šta on to radi?
Nemoj da se plašiš.
Bolje je ovako.
Pustite me napolje!
Hajde.
- Pole!
Ne.
Da li je gotovo?
Da, Džek, gotovo je.
U redu.
Ana?
Dobro, Ana. Ana, tu sam.
Tu sam.
Oh, Bože moj.
Ana.
U redu.
Dušo, molim te, molim te.
Molim te.
- Pole? - Oh, Bože.
Dušo. Hvala Bogu.
- Pole? - Da, da.
Vratio si se po mene?
Jesam. Vratio sam se po tebe.
- Sada si bezbedna. - Volim te.
- Uvek sam te volela.
Kakva je to buka?
To su samo makaze za odeču.
Eliot ih je upravo stavio na sto.
Gde sam?
Ti si u pogrebnom zavodu.
Mrtav si.
Nisam mrtav.
Imao si automobilsku nesreću. Skrenuo si sa puta...
i udario u drvo.
Video sam Anu.
Sahranio si je živu.
Nisi nikada stigao na groblje.
I nisi video Anu.
- Ti si mrtav. - Ja nisam mrtav.
Vi ljudi,
svi govorite istu stvar.
Ja nisam mrtav.
Prevod uradio Mahoni.
"Ja nisam mrtav".
"Budiš se iz sna...
očiju usahlih...
od suza."
"Danas...
mi bežimo."
"Mi bežimo."
"Spakuj se i obuci,...
pre nego što nas tvoj otac...
čuje."
"Pre...
nego što...
nastane haos."
"Diši,...
nastavi da dišeš,
nemoj da se...
iznerviraš."
"Diši,...
nastavi da dišeš...
ne mogu ovo da uradim...
sam."
"Zapevaj nam pesmu."
"Pesmu da nas...
ugreje."
"Ovde je ...
tako hladno."
"Tako hladno."
"I možeš da ...
se smeješ,...
bezvoljnim smehom."
"Nadamo se da te...
tvoja pravila...
i mudrost...
guše."
"Sada,...
mi smo jedno,...
u večnom...
miru."
"Nadamo se...
da češ da se ugušiš."
"Da ćeš da se ugušiš."
"Nadamo se...
da ćeš da se ugušiš."
"Da ćeš da se ugušiš."
"Nadamo se...
da ćeš da se ugušiš."
"Da ćeš da se ugušiš."