DRACULA:POVESTEA NESPUSĂ
Traducerea şi adaptarea ~ Eu~
În anul Domnului 1442,
turcii au încercat să robească 1.000 de băieţi din Transilvania,
ca soldaţi în armata turcă.
Copiii înrobiţi erau bătuţi fără milă,
învăţaţi să ucidă fără remuşcări,
să tânjească după sângele celor ce-i înfruntau pe turci.
Unul dintre ei a devenit un războinic atât de aprig,
încât armate întregi fugeau de groază doar ce-i auzeau numele.
Vlad Ţepeş,
fiul Dragonului.
Plin de silă pentru faptele sale monstruoase, şi-a îngropat trecutul
şi s-a întors în Transilvania, să domnească în pace.
Supuşii săi îl numeau "prinţ".
Eu îl numeam "taică".
Dar lumea avea să-l ştie drept "Dracula".
Am lăsat-o unde am găsit-o.
Ce părere ai, Vlad?
Aduceţi-mi-o!
E a unui cercetaş, omul beiului Hamza.
Ce caută pe aici un turc singur?
Cercetaşii turci nu călătoresc niciodată singuri.
Sigur sunt mai mulţi.
Cercetează meleagurile pe care vor să le cotropească.
Casca a venit din amonte.
De sus, de pe muntele Dinte Rupt.
În curând se înserează, vor căuta adăpost.
Dumitru, întoarce-te la castel şi dublează gărzile!
Nu te las aici!
Turcii s-au furişat pe glia mea. E semn de război.
- Ce faci dacă-i întâlneşti? - Ce fac prinţii cel mai bine.
Voi negocia.
Nicolae, Andrei, veniţi cu mine!
Vezi ceva?
Pute ca picioarele tale!
- Sunt înăuntru. - De unde ştii?
Liliecii nu ies pe lumină. Ceva i-a tulburat.
Veniţi!
Ce-i, Măria Ta?
Pe jos sunt oase făcute zob.
Nu turcii sunt făptaşii.
Ce-i acolo?
Plecăm. Chiar acum!
Prinţe, n-ai găsit peştera din pură întâmplare.
Acum patru nopţi, toţi fraţii din ordin au avut acelaşi vis.
N-aş fi crezut de n-aş fi avut aceeaşi viziune nocturnă.
O creatură a atacat acest loc preasfânt.
Misticii romani au prevăzut sosirea unui mare rău.
Un vampir.
Numele vine verbul grec "pivnw", care înseamnă "a bea".
Fiara a fost odinioară fiinţă umană,
care a făcut un târg pentru putere cu un demon din Iad.
Demonul i-a făcut pe voie, dar l-a păcălit.
L-a condamnat la viaţă veşnică în bezna acelei peşteri,
unde va rămâne până va găsi o altă victimă, să se elibereze.
Acum îi ştii chipul cel adevărat.
Transilvănenii sunt şi aşa îngroziţi de întoarcerea turcilor.
Făgăduieşte-mi că vei păstra secretul, frate!
Taică!
- Ce dor mi-a fost de tine! - Şi mie, de tine.
Soldăţelul meu!
- Mă îmbrăţişezi, nu mă săruţi? - Cauţi ceartă?
Eşti mai mereu plecat. Îmi lipsesc sărutările tale.
Cât mi-ai lipsit!
Ceva nu-ţi dă pace. Ce anume?
Doar profunzimea uluitoare a frumuseţii tale.
Restul lumii păleşte pe lângă ea.
Nu-i da atenţie tatălui tău! Mă măguleşte să ascundă adevărul.
- Îmi ştie toate vicleşugurile. - Nu ştii deloc să minţi.
E virtutea ta care mi-e cel mai pe plac.
- Mâine mergem să călărim, taică? - Desigur.
- Nici gând! - De ce?
- Mâine e Înălţarea Domnului. - Normal...
E Paştele.
Ce-o fi fost în mintea mea?
Ce te-a atacat?
Lupi?
Pesemne că da.
Ştiu doar că azi am pierdut doi oameni de nădejde.
S-a întâmplat ceva rău.
La vârsta lui Ingeras, am fost trimis la turci.
Ca să lupt pentru ei.
N-aş vrea să-i mai văd în faţa ochilor.
Acum eşti acasă.
De aproape tot atâţia ani cât ai fost pe meleaguri străine.
Îmi doresc pace. Nimic mai mult.
Semenii mei transilvăneni, închin un pahar de Paşte!
Am avut parte de 20 de ani de pace şi prosperitate,
de când prinţul nostru s-a întors.
Vechiul meu prieten... pentru încă 20 la fel!
Beiule Hamza, fii bine-venit! Nu te aşteptam aşa curând.
Sultanul Mehmet II transmite salutări ţie şi fiului tău.
Îi mulţumesc. I-am pregătit tributul.
- Mă tem că avem de tratat mai multe. - Nu suntem duşmanii turcilor.
Credeai că lipsa unei trupe de cercetaşi va trece neobservată?
Nu i-am ucis eu.
Dar unul a supravieţuit, principe Ţepeş.
E închis într-o temniţă tainică.
Amândoi ştim că e acolo.
Ia tributul pentru sultan şi pleacă!
Ar mai fi ceva.
Sultanul cere 1.000 de băieţi pentru trupele sale de ieniceri.
- Nu! - Niciodată!
Ieniceri? Nu mai procedează aşa de ani buni!
Când un soldat e recrutat de copil şi e învăţat doar cu această viaţă,
ucide fără să pună întrebări şi moare fără să cârtească.
Cei de 15 ani sau mai mult vor lupta în Ungaria.
Cei de 10-14 ani vor fi pregătiţi pentru asediul Vienei.
Sultanul se aşteaptă să i te supui.
Tatăl tău nu te-a dat pe mâna noastră fără să se opună?
Eşti încă fraged, dar numai bun.
Te rog, nu...
- Ştii cine sunt eu? - Cine erai, mai bine zis.
N-ai de ales. Supune-te poruncii sau vei suporta consecinţele.
Deschideţi porţile!
Trebuie s-o faci. Curajul şi iubirea n-au loc în viaţa unui prinţ.
Contează doar datoria faţă de supuşii săi.
Ce înseamnă să fii "ostatic domnesc"?
Tata m-a dat sultanului, să-şi dovedească credinţa.
Ai fost speriat cât te-ai aflat la turci?
Voiam ca tata să fie mândru de mine.
Mă vei da sultanului?
A trecut multă vreme de atunci.
Fii fără grijă!
Înţelegi?
Bine.
Dacă sfidez ordinul, vor ucide 100 pentru fiecare copil salvat de mine.
Tu şi Mehmet vă aveaţi odinioară ca fraţii.
De ce nu-l rogi? Nu ţi-ar arăta îndurare?
- Ai mai văzut aşa ceva? - Întreaga lume va fi a turcilor.
Vlad Ţepeş.
Vechiul meu prieten...
- Mi-ai lipsit. - Mie îmi lipseşte doar cafeaua.
Palatul tatei era un loc crud pentru un băieţel departe de casă.
Dar în scurt timp ai vorbit, te-ai rugat şi ai luptat ca noi.
Apropo, aştept 1.000 de băieţi de la tine.
De ce nu-i văd?
Mehmet, fratele meu, îţi dau orice altceva...
Am nevoie de soldaţi... fratele meu.
Atunci ia-mă pe mine!
Fac cât 1.000 de băieţi, ştii bine!
- De-ar şti asta, regii ar tremura. - Atunci acceptă-mi propunerea!
Când eram copii, visam să lupt alături de tine!
Dar acum sunt sultan. Ce să fac cu un singur soldat în plus?
Vreau cei 1.000 de băieţi.
Şi mai poftesc ceva.
Fiul tău va fi crescut de mine, aşa cum pe tine te-a crescut tata.
Îţi vei păstra tronul,
dar generalul Ismail se va asigura că poruncile mi-s ascultate.
Te rog, nu face asta!
Ce contează un fiu? Cât eşti în putere, vei face alţii.
- Mi-ai făgăduit! - Mirena, ascultă-mă...
- Când mi-ai cerut mâna, ce-am zis? - M-ai refuzat.
Ştiam ce se alege de fiii reginelor. Dar ai zis că va fi altfel.
Că, dacă te iubesc, trebuie să am încredere în tine.
- Te iubesc! - Atunci ai încredere în mine!
Vrei să pornim un război?
Ţepeş şi-a găsit naşul...
- Îşi iau rămas-bun, atâta tot! - Nu te las...
- Te rog... - Încetează! Nu mă atinge!
Nu-i las să facă asta!
- Nu-i las! - Mă duc!
Pot să fac asta.
- Eşti mândru de mine, nu-i aşa? - Desigur.
Ai ales cu înţelepciune.
Desi suntem cam dezamăgiţi. Speram să te opui ceva mai mult.
- Fugi spre mama ta! - Ce spui?
Acum!
Vino aici!
Mehmet va pedepsi toată Transilvania pentru fapta ta.
Nu un copilandru ar trebui să-şi salveze patria!
Du-mi familia la castel!
Mehmet va trimite curând alţi soldaţi. Va izbucni războiul.
Nu ne poţi ocroti.
Voi găsi o cale.
- Vlad, unde te duci? - La muntele Dinte Rupt.
Ştiu o dihanie care ucide turci.
Nimeni nu vine aici.
Se pare şi că nimeni nu mai pleacă.
Toţi cei care intră au mirosul spaimei.
Dar în tine simt speranţă.
Argintul nu mi-e pe plac. Ia-l din faţa ochilor mei!
Cel de om caută speranţa în propriul său mormânt?
Unul deznădăjduit.
Turcii ameninţă să-mi distrugă regatul.
Având puterea ta, i-aş putea opri.
Mi-aş salva supuşii şi familia.
Ce sentimente nobile, principe Ţepeş!
Fiul lui Dracul, al Diavolului.
Te înşeli. Înseamnă "fiul Dragonului", protectorul nevinovaţilor.
Supuşii tăi ştiu câţi nevinovaţi ai ucis tu?
- Au fost cu sutele? - Da.
Dacă mai minţi, te spintec şi-ţi bag maţele pe gât!
Au fost cu miile.
Când i-ai tras în ţeapă ce ai simţit? Ruşine? Oroare? Putere?
- Răspunde-mi! - Nimic! Nu am simţit nimic.
O crimă mai gravă decât uciderea lor.
De ce vrei să verşi sânge dacă nu-ţi mai place?
Pentru că oamenii ăştia nu se tem de sabie, ci de monştri.
Fug de ei.
Trăgând un sat în ţeapă, scap de pieire alte zece.
Uneori, lumea n-are trebuinţă de un erou,
ci de un monstru.
Şi crezi că ştii ce înseamnă să fii un monstru?
N-ai habar.
Dar îţi voi arăta.
Secole în şir, aceşti pereţi mucegăiţi mi-au fost osândă.
Sunt legat de hruba asta de cel care m-a preschimbat.
Am aşteptat o veşnicie un bărbat cu puterea, înzestrarea, voinţa ta,
demn de puterile întunericului.
Căci eu sunt salvarea ta şi tu eşti scăparea mea.
Bea. Vei simţi gustul puterii mele,
puterea a 100 de bărbaţi, viteza unei stele căzătoare,
stăpânirea asupra nopţii şi a creaturilor sale,
să vezi şi să auzi prin simţurile lor.
- Ţi se vor vindeca şi rănile. - Cu ce preţ?
După ce vei bea, vei tânji necontenit după sânge uman.
Dar, de rezişti preţ de trei zile, vei fi iar om,
după ce-mi vei fi gustat puterea şi-ţi vei fi salvat oamenii, poate.
Şi de mă hrănesc?
Vei plăti mai scump decât dacă n-ai fi pus piciorul aici.
Voi fi eliberat, aducând întunericului o ofrandă pe cinste.
Vei deveni slujitorul sau, ca mine,
o nenorocire pe pământ, şi-ţi va fi scris să distrugi
tot ce ţi-e drag: glia, supuşii, soţia şi fiul pe care-i iubeşti.
Mai degrabă mi-aş da viaţa!
Mă tem că asta vei şi face.
Dar eu voi fi liber să mă răzbun pe cel care m-a trădat
şi, într-o bună zi, te voi chema să mă slujeşti
în jocul veşnic al răzbunării.
- Asta nu-i o joacă! - Cum altfel să înduri veşnicia?
Prinţişorule, este jocul suprem.
Lumina împotriva întunericului, speranţa împotriva deznădejdii.
Şi în joc se află soarta întregii lumi.
Îmi va face nespusă plăcere să te dezamăgesc.
Bea!
Să înceapă jocul!
Şi acum?
Acum...
...vei pieri.
Asta mi-e de folos...
Foc!
- Te-ai întors! - O voi face întotdeauna.
- Unde ai fost? - Să caut puterea necesară.
Te-ai întors!
Un prinţ bun ar fi renunţat la ei.
Un prinţ bun ar fi plătit acest preţ pentru pace.
Dar eu vă făgăduiesc
că nu vom fi înfrânţi!
Au iscat războiul pe meleagurile noastre
şi vor plăti scump pentru asta.
Foc!
La atac!
Negocierile n-au dat roade.
Nu mă întrebaţi ce s-a petrecut pe acest câmp de bătălie.
Credeţi-mă doar că voi face totul să fim în siguranţă.
Dar nu vom fi în siguranţă dacă rămânem aici.
Să mergem direct la mănăstirea Cozia, în munţi,
unde nu ajung salvele de tun.
E singura noastră şansă să supravieţuim.
Vom lua destui oameni cât să ni se observe lipsa.
Când Mehmet va afla ce s-a petrecut, va porni să ne vâneze pe noi.
- Solie de la castelul Dracula. - Vlad ne-a înfrânt o mie de soldaţi.
Atunci trimite 100.000. Eu voi fi în fruntea armatei.
Când voi asalta Europa, îi voi purta căpăţâna în suliţă
şi fiul lui îmi va fi alături.
Vom lupta ca strămoşii noştri.
Vom folosi pădurile şi trecătorile din munţi.
- Va dura patru, cinci luni. - Nu luni!
Voi câştiga acest război în trei zile.
De ce nu în două? Ne-ai impresiona nevoie mare!
Ce-i?
Am nevoie de o gură de aer. Îmi pare rău.
Să nu crezi că n-am băgat de seamă că mă urmăreşti.
Te înşeli.
Îi urmăresc pe ei.
Te-au recunoscut drept unul de-al lor.
Noaptea le e regat şi sângele le e hrană.
Se zice că unii trăiesc atâta vreme cât au pradă de devorat.
Lasă-mă cu aiurelile tale!
Se spune că cel fugit de pe munte se ascunde sub un chip omenesc.
Ei bine, dacă acel om sunt eu,
ştii că acel cuţit nu-ţi va fi de folos.
Desigur.
De ce crezi că nu te-am atacat?
Ştiu că nu pot fugi la nesfârşit.
Şi oricum m-ai ajunge din urmă.
Îngăduie-mi să te slujesc!
Nu te mai apropia de mine!
Da, stăpâne!
Împlineşte-ţi destinul şi eliberează-mă...
L-am găsit pe câmpul de bătălie. A întrebat de Luminăţia Ta.
Aduc solie de la prinţul Vlad.
"Bucură-te de privelişte!"
Ţi-au dispărut cicatricile!
Ce se petrece cu tine?
Sunt cel de pe muntele Dinte Rupt, de care se tem oamenii.
Nu un strigoi, ci altceva.
Nu! Încetează!
Dumnezeu să-l bată pe cel care ţi-a făcut asta!
Am avut de ales.
Asta-i puterea pe care o căutai?
De ce?
Pentru că aşa-i trimit lui Mehmet leşuri în locul fiului nostru.
- Ai făcut-o pentru noi? - În două zile voi fi ca până acum.
Trebuie doar să rezist.
La ce?
La ce să rezişti, Vlad? Spune-mi!
La setea... de sânge.
Şi dacă ai ceda?
Aş rămâne astfel pe vecie.
- Nu vei face asta, nu-i aşa? - Da. Ţi-o jur!
- Nu voi ceda. - Dumnezeu te va ierta.
Vlad! Mehmet se apropie. În curând trebuie să plecăm.
Du-te iute la mănăstire!
Soldaţii lui Mehmet se apropie. Ascultă-mă!
Voi veni şi eu acolo, după apus. Ţi-o făgăduiesc.
Te iubesc!
Soţul meu îţi ascultă sfatul.
Plecăm imediat, sub oblăduirea ta temporară.
- Vlad unde va fi? - Îi va iscodi pe turci.
- Insistă să meargă personal. - Nu-l voi lăsa!
E prea târziu. A plecat deja.
Bine, oameni buni! Pregătiţi-vă de plecare!
Spune-i sultanului că aici îi vom îngropa inamicii.
Ascultă!
Nu mai e mult şi ajungem.
Treceţi în ariergardă!
Mirena!
Călugării ăştia nu puteau pune poarta ceva mai aproape?
Staţi în spatele meu!
N-ai învăţat nimic de la turci?
Ţi-am văzut sabia de la o poştă...
Ingeras, fugi!
Unde ţi-e prinţul acum, domniţă?
Dumitru, nu-i nimic...
- Nu-i nimic. - Vlad...
Ascultă-mă!
Nu...
Doamne...
Nu ne mai lăsa singuri, taică!
Niciodată.
Vă voi ocroti întotdeauna.
Mergeţi către porţi!
Înaintaţi! Pe aici!
Nu trebuia să te îndepărtezi de noi, indiferent de motiv.
Taci!
Nu mai staţi îngenuncheaţi! Ridicaţi-vă, nu auziţi?
Vin turcii! Rugăciunile nu vor apăra aceste ziduri!
Chiar crezi că vom izbândi?
Soldaţii lui Mehmet vor veni dinspre nord.
Puneţi gărzi pe ziduri! Degrabă!
Ce-i acolo?
Ceva ce nădăjduiam să nu mai folosesc niciodată.
Vino, băiete!
Soldaţii spun că Vlad a devenit un monstru.
Mă tem că asta doar va alimenta zvonurile despre puterile lui magice.
N-o vom îngădui.
Soldaţii nu se pot teme de ceea ce nu pot vedea.
Amintiţi-vă! Când v-aţi alăturat armatei mele,
v-am cerut să ridicaţi sabia şi să luptaţi.
Generalii mei v-au legat la ochi.
Nu credeaţi că puteţi mărşălui fără să vedeţi,
dar aţi făcut-o.
Mărşăluiţi alături de mine!
Prinţe Vlad, vampirul e vulnerabil la lumina soarelui.
Şi în faţa argintului pur.
Dar Sfânta Cruce n-are putere asupra ta.
Deci încă nu ţi-ai pecetluit soarta cu sânge omenesc.
Pot să te ucid acum, prinţe? Înainte s-o facă oamenii tăi.
S-a dus vorba despre ce ai devenit.
Încă te mai poţi căi.
Ai face bine să fugi, Lucian.
E un monstru!
- Ucideţi-l! - Ascultaţi-mă! E prinţul vostru.
Daţi-i o şansă să vă explice! Opriţi-vă!
- E prinţul vostru! - E un monstru!
Îl poartă pe Satana în inimă!
Vlad!
Încerca să ne salveze pe toţi!
Du-l în odaia mea şi ferecă-l. Nu-l lăsa să privească afară.
Mamă!
Asta vă e loialitatea? Recunoştinţa?
Proştilor!
Credeţi că sunteţi în viaţă de buni luptători ce sunteţi?
Sunteţi în viaţă datorită mie!
Mulţumită a ceea ce am făcut ca să vă salvez!
Tu nu eşti aşa.
Înapoi la posturile voastre!
Credeţi-mă, mai aveţi multe de care să vă temeţi!
Doamne, dacă încă nu m-ai părăsit,
dă-mi putere să rezist în faţa întunericului.
Îngăduie-mi să-ndur această încercare încă o zi.
Te implor...
Suferi de vreo boală?
Dacă eşti bolnav, m-am gândit că asta te va întrema.
Îţi mulţumesc. Hai aici!
Într-o zi, vei fi un bun conducător.
Te gândeşti mai întâi la nevoile altora.
Când turcii au venit să mă ia, i-ai împiedicat.
De asta te-ai îmbolnăvit, nu-i aşa? Ca să mă salvezi.
Da. Şi aş face-o din nou.
Aproape au ajuns.
În curând se va lumina de zi şi-mi voi pierde puterile.
Dacă nu învingem până atunci...
Voi lupta alături de tine până la ultima suflare.
De-ai muri, n-aş mai lupta.
Ne-am făcut datoria de părinţi.
Ne-am protejat copilul şi toţi copiii din principat.
Poate nu ne e scris să domnim în această viaţă.
Mai ştii ce ne-am jurat la nuntă?
"Această viaţă şi cea de dincolo sunt totuna."
"Una îi dă naştere celeilalte".
Timpul va fi mereu prea scurt pentru cei cu trebuinţă de el.
Dar, pentru cei care iubesc, dragostea este veşnică.
Nu daţi înapoi!
Rămâneţi pe loc!
Mehmet!
Unde e?
Fugi!
Unde e?
Dacă vreţi, puteţi continua să fugiţi.
Mamă!
Mirena...
Ingeras!
Nu...
Nu mă părăsi... Nu pot trăi fără tine...
Mai ai răgaz să-i opreşti.
- Bea-mi sângele. - Nu!
Nu-ţi pot curma viaţa.
Eu sunt deja pierdută.
Dar fiul nostru poate fi salvat.
Te iubesc!
Fă-o acum!
Te rog!
Fă-o acum...
Vrei să te răzbuni?
Bea!
Acum ştiu că Iadul există cu adevărat.
La fel, ştiu că există un Rai.
Nimic pe această lume sau pe cealaltă nu ne va despărţi.
Îţi voi onora sacrificiul şi-ţi jur că fiul nostru va fi în siguranţă.
Din toate tărâmurile ce le stăpânesc, acesta-mi place cel mai puţin.
Priveşte spre răsărit! Soarele trebuia să se înalţe.
Ce-o fi asta?
E prinţul. Vine după noi.
Credeam că sunteţi prea mulţi... şi-acum nu-mi sunteţi de ajuns!
Am înţeles că slăbiciunea ta e argintul.
Taică!
Băiatul te aştepta.
Fratele meu, tot mai slab decât mine ai rămas.
Acesta să fie monstrul care mi-a îngrozit soldaţii?
Pari tot mai obosit pe clipă ce trece.
Spune-mi, cât crezi că poţi rezista aici?
Suficient cât să-ţi şterg numele din cărţile de istorie.
Taică...
- Priveşte-ţi bine, tatăl, Ingeras! - Nu!
- Ce jalnic este! - Nu! Opreşte-te!
Dacă-ţi înfig un ţăruş în inimă,
te voi ucide.
Ca pe un om de rând.
E o moartă demnă de numele "Vlad Ţepeş".
Nu acesta mi-e numele. Ci "Dracula".
Fiul Diavolului.
Nu-i nimic... Sunt aici.
- Ţap bătrân ce eşti... - Nu mă simt bătrân deloc!
- Câţi mai sunt în viaţă? - Niciunul. Cu excepţia fiului tău.
A fost o diversiune utilă, de care ne putem acum descotorosi.
Ce ţi-am spus eu?
Ce ţi-am tot repetat de când erai doar un copil?
Contează doar datoria unui prinţ faţă de supuşii săi.
Nu vezi? De-acum, toţi cei vii sunt duşmanii noştri.
Când el va pieri, vei fi liber!
Uiţi cine sunt eu.
Lucian!
Vino cu mine, băiete!
Te rog... Dispăreţi!
E timpul. Te rog, aşa trebuie...
- Nu vreau să te părăsesc! - Trebuie să te duci cu el.
Să nu te-ndepărtezi de el!
- Te rog... - Te voi iubi întotdeauna.
- Du-te! - Nu!
- Plecaţi! - Nu!
Sai ai grijă de el!
Nu, taică! Nu...
Mirena, acum e în siguranţă.
Turcii n-au reuşit să cucerească capitalele europene.
Prinţul Vlad, Dracula, a fost un erou.
Dar nu există picturi sau statui cu chipul său.
Eu sunt moştenirea lui lăsată lumii.
Jertfa lui m-a învăţat că, şi după cea mai întunecată noapte,
soarele tot se va înălţa pe cer.
Bea, stăpâne!
Deoarece, dacă inima are destulă tărie,
sufletul renaşte după fiecare moarte.
Viaţă după viaţă,
era după eră...
De-a pururi.
Ce frumuseţe!
- Mă refer la flori, domniţă. - "Domniţă"?
- Tu de unde vii? - De departe.
Bună seara, atunci.
"Această viaţă şi cea de dincolo sunt totuna."
"Una îi dă naştere celeilalte."
E poezia mea preferată.
Vorbeşte despre setea căutării dintre două suflete.
Mă numesc Mina.
Eu sunt Vlad.
Să înceapă jocul!
Subtitrare de Eu www.nu stiu cum
Sincronizarea: EL Subs.ro Team @ www.altul
Subtitrare downloadata de pe www.www.www.www.www.www.www.www.www Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania