Africa de Nord, septembrie 1942
Vremuri întunecate.
Omenirea priveşte cum Afrika Korps, trupele de elită ale lui Adolf Hitler,
înaintează rapid prin Egipt, către Canalul Suez.
În acest timp englezii, cu forţele slăbite şi împrăştiate de înfrângeri,
se străduie disperaţi să-şi adune forţele rămase la El Alamein.
Au trecut doi ani de la căderea Franţei.
Franţa, acum oficial neutră,
trăieşte sub dominaţia nazistă.
Oraşul francez Algiers
e port de îmbarcare pentru soldaţii britanici, italieni şi germani,
prinşi şi repatriaţi de către francezi.
Prizonieri pentru deportare.
Înainte !
Fii atent la dezertorii italieni.
- Du-te la uşă ! - Da, domnule.
Bună seara, căpitane !
Haide-ţi !
Alinierea acolo ! Grăbiţi-vă !
Mai repede !
Grăbiţi-vă !
E în regulă, locotenente, puteţi începe.
Începeţi îmbarcarea prizonierilor !
Să mergem !
Grăbiţi-vă !
Mai repede !
- Un canadian, cinci italieni... - Mai repede !
Mai repede, mai repede.
- Totul e în ordine, domnule căpitan ? - E bine, locotenente.
- O seară plăcută. - Mulţumesc.
Bucuraţi-vă prieteni, războiul s-a terminat pentru voi.
- Atenţie ! - Foc la bord !
Aduceţi stingătoarele !
Opreşte-te !
Au venit să ne elibereze.
Staţi pe loc sau vă împuşc !
- Acela. - Tu vii cu noi, maiorule.
Nu cumva aţi uitat că acesta e un teritoriu neutru ?
Ne scapă.
Bruckner, vino aici !
Cineva important ?
Da.
Cineva foarte valoros.
Ne pare rău, nu avem ceai.
Poate te mulţumeşti cu o ciocolată caldă.
Nu-mi spui măcar numele, gradul şi numărul de identificare ?
Foarte bine.
Numele: Donald Craig.
Gradul: maior în Forţele Speciale din Deşert.
Numărul de identificare: 762513
Născut în Montreal - Canada.
Ai studiat topografia, în Quebec şi la Londra.
Ai absolvit Royal School of Mines, în Kensington.
Ai lucrat trei ani pentru Standard Oil.
Doreşti să continui, maiorule ?
- Care-i numele mamei mele ? - Elizabeth.
Tatăl, John Foster Craig, pensionar ce locuieşte în Vancouver.
Înţeleg reţinerea ta în a vorbi.
Dacă aş fi străbătut şi eu 480 de km prin teritoriu inamic şi deşert
iar după toate astea
aş fi fost capturat de autorităţile franceze,
m-aş simţi şi eu la fel de stânjenit.
Căpitane Bergman.
Avem o escortă.
Tipic britanic, maiorule.
Dar, înainte de a continua, aruncă te rog o privire spre avionul care ne escortează.
Vei recunoaşte cu siguranţă un avion de luptă britanic.
Cine sunteţi ?
Grupul Special de Interogări.
SIG
- Deci sunteţi... - Evrei, maiorule.
Da, suntem.
Evrei germani, combatanţi în armata britanică.
Cetăţenia germană ne face utili.
Francezii vor crede că a fost un raid al naziştilor.
Mai mult respect pentru inamic, maiorule.
Ce faceţi ? Nu aţi mai văzut un avion până acum ?
Plecaţi de aici !
Locotenentul Boyden de la comunicaţii.
Bine aţi venit la Kufra, domnule maior.
- Colonelul Harker vă aşteaptă. - Mulţumesc, locotenente.
Abia aştept.
Desigur, domnule.
Urmaţi-mă, colonelul vă aşteaptă.
Domnule colonel Harker,
au sosit maiorul Craig şi căpitanul Bergman.
Mulţumesc, Boyden.
Căpitane Bergman, domnule Craig, vă mulţumesc că aţi venit.
Am să trec direct la subiect.
Cu ceva timp în urmă ai propus Înaltului Comandament un plan
pentru un raid împotriva depozitelor germane de carburant de la Tobruk.
În înţelepciunea sa infinită, Înaltul Comandament a refuzat planul meu.
Lucrurile se mai schimbă, maiorule.
Rommel e la 145 de km de Canalul Suez.
Linia de aprovizionare cu muniţie şi carburant de la Tobruk are 482 de km.
Aviaţia Regală Britanică (RAF) a încercat să distrugă linia de aprovizionare germană
dar nu a reuşit.
Deci noi trebuie să aruncăm în aer rezervoarele de carburant ale lui Rommel.
Am spus ceva...
care te amuză ?
La Înaltul Comandament sunt numai "minţi luminate"
care concep mereu doar planuri ingenioase.
Mă lămureşti şi pe mine ce vrei să spui ?
Atunci când am propus acest plan,
rezervoarele de carburant puteau fi distruse cu o mână de oameni.
Cum vom putea să le străpungem liniile de aparare acum ?
Cu un convoi de vehicule,
ce transportă "prizonieri de razboi"
şi comandat de căpitanul Bergman din trupele Afrika Korps.
În linii mari e planul tău iniţial
dar cu o susţinere puternică de pe uscat, din aer şi de pe mare.
Colonele, mă puteţi lăsa în cea mai apropiată staţie de autobuz ?
Noi suntem aici.
Tobrukul este aici.
Obiectivul tău principal
este să conduci un convoi militar prin deşertul Sahara, pe o distanţă de 1300 km,
până la porţile oraşului Tobruk.
Pentru asta ne-am străduit atât de mult
şi crede-mă că nu a fost uşor
să te aducem aici, tocmai din Africa de Nord.
Nu eu am cerut această călătorie, domnule colonel.
- Pentru că am mai fost deja pe aici. - Tocmai de asta.
Înaltul Comandament crede că cunoştinţele tale despre relieful de aici
sunt esenţiale pentru succesul acestei misiuni.
Asta e treaba ta, maiorule.
Începem imediat cum ajungem acolo.
După ce bateriile de coastă vor fi distruse
vom face joncţiunea cu trupele de desant ale Marinei,
le distrugem depozitele de combustibil şi vom fi evacuaţi pe mare.
Bateriile de coastă sunt amplasate aici, în Golful Mersa.
- E sinucidere curată. - Astea sunt ordinele.
- Câte zile avem la dispoziţie ? - Opt.
E imposibil.
Imposibil sau nu,
misiunea va fi executată chiar în timpul stabilit.
Am fost destul de clar, Craig ?
Bun venit în echipă, maiorule Craig.
N-aveam prea mulţi voluntari.
Fii cu ochii-n patru pe evrei.
Poţi să ai încredere în ei, dar nu prea mult.
Am învăţat asta în cei şase ani petrecuţi în Palestina.
Ca să ştii şi tu,
eu sunt "mintea luminată" de la Înaltul Comandament care a planificat misiunea.
Nu m-am îndoit niciodată de asta, domnule colonel.
Plecăm peste o oră, locotenentul Boyden se va ocupa de tine.
Maior Craig.
Nu permite ca diferenţele noastre personale de opinie
să pericliteze buna desfăşurare a misiunii.
Am înţeles, domnule colonel.
Dar vreau să vă amintiţi un singur lucru, dacă vom ajunge la Tobruk.
Mama mea nu a crescut un erou.
O adevărată operă de artă, amice, dacă pot să spun aşa.
Să sperăm că germanii vor avea probleme în redecorare, dacă suntem prinşi.
Ce idee interesantă.
Frumos.
Haide-ţi, grăbiţi-vă !
Nu o să primiţi niciodată "Crucea Victoriei" doar pentru că vă lăudaţi.
Eu aş prefera altceva, domnule.
Cred că Dolan ar prefera o vacanţă petrecută la plajă.
O să primească un şut în fund, dacă nu vă mişcaţi mai repede.
Suntem în Libia, nu la Londra.
Ce naiba e asta ?
Coborâţi din vehicule !
Alinierea în formaţie.
Atenţie la mine ! Drepţi !
Domnule locotenent, soldaţii sunt la dispoziţia dumneavoastră.
Am deja frisoane doar uitându-mă la ei.
În ce fel de misiune ne implicăm, domnule ?
Veţi şti la momentul potrivit, nu înainte.
Poate că nici dumneata nu ştii, domnule sergent major.
Foarte bine, foarte bine.
Ce e asta ? Mişcaţi-vă !
Domnule sergent major.
Domnule !
Aţi primit ordinele referitoare la oamenii mei ?
Nu avem voie să comunicăm cu
oamenii din Grupul Special de Interogări decât dacă ni se ordonă.
Ai grijă ca ordinele să fie executate, domnule sergent major !
Domnule !
Atenţie ! Rupeţi rândurile şi pe loc repaus !
Am ajuns să primesc ordine de la un ticălos german.
Ce ne v-a mai aduce acest război ?
Dacă tatăl meu din Tel Aviv m-ar vedea acum aici,
luptând pentru britanici, ar spune că nu m-am maturizat.
Politica şi războiul s-au amestecat întotdeauna, Mohnfeld.
Pentru el e acelaşi lucru şi nu m-ar ierta.
Înţelegem şi noi acum cum se simt italienii în postura de aliaţi ai germanilor.
Iar englezii ne-ar arunca imediat "în gura lupului".
Asta doar dacă îi lăsăm.
Adună oamenii, sergent !
Ai gloanţe în "tigaia" aia, amice ?
- Foarte vorbăreţ amicul nostru, nu-i aşa ? - Suntem prizonieri, Alfie. Ştii ordinele.
Nu avem voie să fraternizăm cu inamicul.
Cine cu cine fraternizează ? L-am întrebat doar dacă are gloanţe în "tigaia" aia.
Sper să nu îşi ia rolul prea în serios.
Mi-a zis că "Îţi dau o şansă".
- Cine a spus asta ? - Judecătorul.
"Îţi dau şansa să-ţi slujeşti ţara
şi să te întorci înapoi în societate, ca un cetăţean respectabil".
- Dumnezeu să ne binecuvânteze. - Nu cred că ai vrea să fii acum la Londra,
- în timpul bombardamentelor germane. - Lasă-mă în pace.
Germanii bombardează doar biserici şi spitale.
Nu se vor atinge niciodată de închisoarea Brixton.
La naiba cu căldura asta.
Jolin, parcă suntem într-un topogan.
Bruckner !
- Da, domnule. - Vino aici !
Un convoi inamic de tancuri.
Sunt italieni, domnule.
Fără protecţie în flancuri.
Dacă puteam să-i atacăm, nu ar fi avut nicio şansă.
Ar trebui să treacă de noi la un km distanţă.
Doar dacă nu vor schimba direcţia.
- Locotenent Boyden. - Da, domnule.
- Vreau ca toţi oamenii să fie pregătiţi. - Da, domnule.
Dacă mă gândesc mai bine, închisoarea Brixton nu era chiar atât de rea.
Nu te pierde cu firea, Alfie.
Ziduri cu o grosime de 2,5 metri, un adăpost antiaerian în toată regula.
Dacă pun mâna pe judecătorul ăla...
- Trimite oameni nevinovaţi să moară ? - Nevinovaţi ?
Ar fi şocat să audă asta.
Au tot Deşertul Sahara la dispoziţie şi ei trebuie să se oprească chiar aici.
- Ce se întâmplă, sergent major ? - Mai vin şi alţii, domnule...
acolo, pe partea cealaltă.
Probabil sunt germani.
Italienii nu se simt în siguranţă ca să călătorească pe timp de noapte.
Patrulele lor nu i-au văzut încă.
Bergman, ia câţi oameni îţi trebuie şi asigură-te că nici nu-i vor vedea.
Bruckner, vino cu mine !
Cam la ce distanţă sunt ?
1800 de metri, poate chiar mai puţin.
- Peste bătaia mortierelor noastre. - Mă duc să aduc aparatul de măsurat.
Pregătiţi mortierele !
Totul e în regulă ?
- E în regulă aici ? - Locotenent Boyden, vă pot întreba ceva ?
- Ce se întâmplă aici ? - O mişcare de zile mari, Alfie.
Vrem să-i facem pe germani să se lupte cu italienii.
Şi cum facem asta, domnule ?
Prima oară tragem cu mortiere asupra germanilor şi apoi asupra italienilor
Italienii au să vadă convoiul german şi invers.
Germanii şi italienii vor crede că sunt atacaţi de britanici.
- Se vor bate între ei. - Exact.
- Credeţi că va merge planul ? - Roagă-te să meargă, Alfie.
Distanţa ?
730 metri.
- Sergent major ! - Da, domnule.
- Spune-i lui Boyden să deschidă focul. - Da, domnule.
Domnilor...
E timpul să o ştergem.
Parcă suntem într-un cuptor.
Curaj, o să fie şi mai rău.
Ce naiba faci ?
Am mers foarte bine până acum, pentru ce o luăm pe aici ?
Ne-am lăsat în urmă "cartea de vizită", domnule colonel.
- Germanii ne vor găsi repede. - De asta trebuie să ne mişcăm mai rapid.
Şi ei ştiu asta.
De asta au să-şi piardă vremea, căutându-ne acolo unde nu suntem.
Tu îţi dai seama ce propui, maiorule ?
Da, domnule.
- E un teren minat de germani. - Exact.
Nu ne vor căuta acolo.
- Nu-mi place asta, ne întoarcem ! - Dacă faci asta, colonele,
o să ajungi la Tobruk ca prizonier.
În nici într-un caz.
Colonele, te-ai chinuit prea mult ca să mă aduci în această misiune.
Dacă nu vreţi să mă ascultaţi, atunci ce naiba mai caut eu aici ?
Nu putem trece cu blindatele pe acolo, fără detectoare de mine.
M-ai adus până aici ca să mă asculţi.
Ei bine, maiorule, te ascult !
Mulţumesc, domnule.
Aduceţi maşina blindată !
În această perioadă a anului vântul bate dinspre sud.
Suflă luni de zile la rând, formând un strat de nisip la baza dunelor.
Dacă mergem de-a lungul dunelor, nisipul va disipa greutatea noastră.
Maşina blindată e cea mai grea.
- Dacă ea trece, vor trece şi celelalte. - Nu, camioanele au roţile de cauciuc
dar blindata poate să meargă cu şenilele.
Cum vor trece camioanele ?
Acest câmp minat e plantat mai demult.
Nisipul din partea superioară a avut timp să se întărească.
Dacă menţin direcţia, voi vedea uşor gropile pe care le-a făcut vântul în timp.
Deci intenţionezi să le scoţi şi să ne faci un culoar de trecere ?
Da, e corect.
- Sergent major Tyne ! - Domnule !
Ia un camion, pune-i o plasă de camuflaj
- şi şterge urmele noastre. - Da, domnule.
S-ar putea să nu fie chiar atât de simplu.
Germanii îşi leagă minele în perechi.
Dacă vrei să scoţi una, le declanşezi pe celelalte.
- E foarte eficient. - Tocmai de asta rămâneţi în spatele meu.
În spatele nostru, maiorule.
Nu poţi să conduci şi să cauţi mine, în acelaşi timp.
Faci cum vrei, ştii părerea mea despre voluntari.
Virează la stânga !
- Virează la stânga ! - Se scufundă şenilele în nisip.
Dacă mergem aşa o să sărim în aer cu toţii.
Rămâi în partea de sus a dunei.
Opreşte-te !
- Aşteaptă aici ! - Cu plăcere.
E atât de calm de parcă plantează ridichi.
Da, dar o mişcare greşită cu baioneta şi "ridichile" vor sări în aer.
Are de gând să sape tot Deşertul Sahara, de unul singur ?
- Sergent major Tyne. - Domnule.
- Ia nişte oameni şi veniţi cu mine ! - Da, domnule.
De ce ţii degetele în urechi ?
- De ce ţii degetele în urechi ? - Nu suport să văd sânge.
Atunci, de ce nu îţi acoperi ochii ?
Pentru că vreau să văd ce se întâmplă.
- Am adus întăriri. - Nu va fi necesar.
Bergman, trage întâi acolo !
La pământ !
Poate avem noroc şi găsim petrol.
Trecem la următoarea.
- Putem merge mai departe, colonele. - Maiorule...
mergem mai departe.
Nu ne-au învăţat aşa ceva la şcoala militară.
Fii atent la alte mine, Boyden.
- Mulţumesc, domnule, să trăiţi ! - Haideţi, mişcaţi-vă că n-avem timp !
Eşti bine, băiete ?
- Aveţi nevoie de ceva ? - Mai mult zahăr pentru ciocolată ?
V-aţi luat deja porţia.
- Mâncarea e bună ? - E minunată.
- Ceva probleme ? - Nu, domnule.
- Cum e mâncarea ? - Delicioasă.
- Ce-ţi face braţul ? - E bine.
- Bine, pune-l la treabă, băiete. - Bine.
Domnule.
- Probleme ? - A cedat carburatorul.
Un lucru ştiu sigur despre germani, se pricep să construiască motoare.
Nici nu îi costă prea mult dacă folosesc munca forţată.
Două sute de lagăre pentru evrei.
Cu toţii ştim ce se întâmplă în Europa.
Dacă ştii,
dacă ştii cu adevărat,
înseamnă că şi tu te simţi puţin ca un evreu.
Se spune că e un evreu în fiecare din noi.
Da.
Şi câte un nazist, de asemenea.
Războiul vostru va dura mult mai mult decât al meu, căpitane.
Are deja 2000 de ani.
Pentru prima dată de la Isus am început
să gândim şi să simţim ca un popor.
Epoca evreilor rătăcitori se apropie de sfârşit.
Ne întoarcem acasă.
- În Palestina ? - În Israel, maiorule.
În Israel.
Acolo unde a început totul.
Cine va dori să aibă probleme în viitor
va şti unde să ne găsească.
O seară plăcută, maiorule !
Adăpostiţi-vă !
Toată lumea jos !
Dobitocule, suntem britanici.
Deschide-ţi focul !
Mohnfeld, deschide focul !
- Sergent major Tyne. - Domnule.
Ia oamenii, îngropaţi morţii şi trataţi răniţii.
Am înţeles, să trăiţi.
Voi cei patru, treceţi aici, repede !
Plecăm după ce ne îngropăm morţii.
Ce rost are să mai pierdem vremea ?
- Ai auzit ce ţi-am ordonat. - Incendiul se vede de departe.
Ascultă-mă, Bergman, dacă nu-ţi convine ceva, du-te şi spune-i colonelului
sau găseşte-ţi un rabin.
N-are rost, domnule, e terminat.
- Transmiţătorul de urgenţă ? - Era în al treilea camion şi e distrus.
Ordinele noastre erau să comunicăm doar în caz de nevoie.
Cei de la Cairo vor crede că totul decurge conform planului.
Să procedăm întocmai.
Un tuareg !
Nu mai trage !
- Unde-i unul mai sunt şi alţii. - N-ar fi primul atac asupra convoaielor.
- Asupra convoaielor englezeşti, colonele, dar ăsta e unul german.
Mă duc să văd ce vrea.
Sergent, dă-mi şapca şi tunica !
Noi nu luptăm împotriva poporului tău, ci împotriva englezilor.
Avem doi prizonieri.
Dacă ne daţi arme, vă predăm prizonierii.
Au doi prizonieri şi vor arme în schimb.
La naiba.
Trebuie să acceptăm ca să nu devenim suspecţi.
Prizonieri germani, doar asta ne mai lipsea.
Craig.
Acceptă schimbul !
Acoperiţi-mă !
Krug.
Uită-te la ei.
Ce n-aş da să am puşca mea acum.
Eu aş prefera aparatul de fotografiat.
- Pacea fie cu tine ! - Pacea fie cu tine !
Dorim 50 de puşti, cu câte 200 de cartuşe fiecare.
Actele de identificare.
Cinci puşti,
cu câte 50 de cartuşe fiecare. - Ne-aţi promis 50 puşti.
Zece puşti.
Niciuna în plus.
Zece ? Pentru acest preţ vă vom preda doar capetele lor.
Arabii se ceartă întotdeauna.
Dacă nu eşti interesat, putem să luăm capetele voastre.
Eşti foarte convingător.
Dar şi noi suntem.
Atenţie la mine, locotenent Krug !
Trage o rafală la picioarele cailor !
E decizia ta.
De acord !
La revedere.
Ce a fost cu tot spectacolul ăsta ?
O negociere, colonele.
Am negociat pentru zece puşti şi muniţie.
Şi prizonierii ?
Britanici ?
Tată şi fiică.
Au cerut să fie predaţi germanilor.
Este esenţial pentru noi să ajungem la Cairo cât mai curând posibil.
În caz contrar, campania militară germană din Africa va fi grav afectată.
Vă aşteptaţi să cred toate astea de la cineva care rătăceşte prin deşert ?
Eu şi tatăl meu am părăsit baza lui Von Helmstadt din Benghazi acum trei nopţi.
Agenţii noştri ne aşteaptă la marginea oraşului Cairo.
Avionul nostru a aterizat forţat iar pilotul a murit.
Bietul om şi-a rupt gâtul iar în ziua următoare ne-au găsit tuaregii.
Dacă sunteţi cei care pretindeţi că sunteţi
atunci aveţi un document de identificare pentru agenţii voştri.
Poftim.
Semnat de feldmareşalul Kesselring, în numele Führer-ului.
E un acord între Al Treilea Reich şi un grup important de ofiţeri egipteni.
În schimbul unei anumite retribuţii
aceştia vor porni un război sfânt (Jihad) împotriva englezilor.
E semnătura şi sigiliul Marelui Muftiu al Ierusalimului,
unul dintre cei mai importanţi oameni ai Islamului.
Cu Egiptul de partea noastră,
avem toate motivele să credem că restul lumii islamice ne va urma.
Căpitane, doar Turcia singură poate trimite patru milioane de soldaţi împotriva Rusiei.
Exact. Iar când Rommel va intra în Cairo
armata egipteană a Marelui Muftiu îi va ataca pe englezi.
Contactaţi baza noastră din Benghazi şi vor trimite aici un avion în câteva ore.
Din păcate radioul nostru a fost distrus într-un raid britanic.
Atunci trebuie să ne daţi o maşină.
Escortaţi-ne imediat până la cea mai apropiată bază germană.
Îndrăzniţi să daţi ordine unui ofiţer german, domnule Portman ?
- Însă v-am explicat. - Aţi făcut-o.
De acum înainte mă ocup eu de asta.
Destinaţia noastră este Tobruk.
Acolo e cea mai apropiată bază a noastră.
- Ocupă-te de oaspeţii noştri, Mohnfeld. - Bineînţeles, căpitane.
Mohnfeld.
Un nume ciudat pentru un ofiţer german.
E imposibil să ne numim cu toţii Schmidt, domnişoară Portman.
Ştiam despre mişcări antiregaliste în armata egipteană dar asta...
Mă ocup eu de asta, domnilor.
Uniforma asta e doar o deghizare, Bergman,
dar nu te crede mai important decat eşti.
Uciderea unei femei nu i-ar deranja prea mult pe nazişti,
dacă asta te preocupă, domnule colonel.
Mă deranjează să merg la luptă alături de ofiţeri care nu gândesc raţional.
Portman crede că aceasta e o unitate germană ce escortează prizonieri britanici.
Vreau să-l facem să creadă asta în continuare.
Ce vom face la Tobruk, domnule colonel ?
Acest document al domnului Portman ne asigură intrarea.
Asta e tot, colonele ?
Nu, căpitane Bergman, nu e tot.
Sub comanda mea te vei comporta ca un ofiţer britanic.
Vei asculta ordinele mele,
indiferent cât de dificil ţi se va părea acest lucru.
Asta e tot, căpitane.
Îl înţeleg cum se simte.
Nu te flata, maiorule.
Singurele lui sentimente se învârt în jurul procentelor.
Opt oameni au fost ucişi astăzi iar cinci dintre ei erau oamenii lui Bergman.
Cum se împacă asta cu procentele dumitale ?
Craig !
Eşti liber.
Pot să vă spun ceva, colonele ?
Poţi.
Sunteţi fermecător.
Ridică-te !
Patru.
Trei.
Unu.
Bună seara, caporal !
Cred că o să fac o plimbare.
Nu vorbesc engleza.
Am să mă plimb un pic.
Îmi pare rău, este interzis.
- Restricţii militare ? - Acestea sunt ordinele, domnule.
Sunteţi de mult în Africa ?
Discuţiile în timpul serviciului de pază sunt strict interzise.
Înţeleg.
- Noapte bună, caporal. - Noapte bună.
Mâine la ora 13:00 plecăm spre Tobruk.
Dacă totul decurge conform planului,
vom putea elimina bateriile de coastă până la ora 20:00.
Atacul nostru e simultan cu un raid aerian masiv al Forţelor Aeriene Britanice (RAF).
La ora 21:30, unităţile navale vor bombarda portul
iar trupele de desant vor debarca şi se vor alătura nouă.
Obiectivul nostru principal
îl reprezintă depozitele de combustibil de aici.
Colonele, dacă nu reuşim să ajungem la bateriile de coastă,
cum comunicăm cu navele noastre ?
Germanii au un emiţător radio puternic în mijlocul oraşului,
dar să sperăm că nu vom avea nevoie de el.
Şi dacă va fi necesar ? Ce vom putea face ?
Revenim la planul tău iniţial, maiorule.
Distrugem cât mai multe din depozitele lui Rommel şi apoi o ştergem.
N-am nimic împotrivă, dar încotro ?
Dacă nu suntem salvaţi de pe mare, nu avem încotro să fugim.
Am luat în calcul şi această posibilitate, maiorule,
şi avem o alternativă de salvare pe coasta din Sollum.
E un drum lung, cu germanii pe urmele noastre.
Dacă noi suntem capturaţi, vom fi trimişi în lagăre de prizonieri.
Ce vor face oamenii lui Bergman ? Nu se pot preda naziştilor în viaţă.
Sunt sigur că căpitanul Bergman şi cu oamenii săi
au luat în calcul toate posibilele consecinţe,
înainte să se ofere ca voluntari.
Vă mulţumesc, domnilor.
Bergman.
- Credeam că voi evreii sunteţi deştepţi. - E doar propagandă nazistă, maiorule.
- De ce nu ai spus nimic acolo ? - Ce rost ar fi avut ?
Pentru noi nu se aplică Convenţia de la Geneva.
"Dacă te gândeşti la moarte, nu mai eşti sigur pe viaţa ta."
E un vechi proverb evreiesc.
Pentru mine, un martir e doar un cadavru în plus.
Ce vă face pe voi să luptaţi ?
Poate numele Lui e suficient.
Dumnezeu şi colonelul Harker.
Colonelul e un soldat de modă veche ce acţionează în consecinţă.
Nu îl interesează prea mult soarta noastră,
aşa cum nici pe noi nu ne interesează prea mult soarta lui.
Dar, va fi acolo când vom avea nevoie de el.
Să sperăm că vom fi cu toţii acolo.
Noapte bună, maiorule.
Nu întoarce capul !
Cine eşti ?
Un prieten.
Şi de ce te ascunzi ?
Ascultă-mă cu atenţie !
Viaţa mea şi a ta sunt în primejdie, dacă vom fi descoperiţi.
Unitatea asta nu e ceea ce crezi tu, domnule Portman.
Adică, căpitanul Bergman şi cu ceilalţi nu sunt germani ?
Sunt evrei, membri ai Grupului Special de Interogări.
Prizonierii sunt un comando
al Forţelor Speciale Britanice din Deşert.
Tutunul.
Tutunul pe care îl fuma santinela.
Trupele noastre nu au mai primit aşa ceva de la începutul războiului.
- Cine naiba eşti tu ? - Nu e important cine sunt eu.
Misiunea ta e importantă iar oamenii ăştia ştiu despre ea.
- Trebuie să anunţi la Tobruk. - Dar cum ?
La 3,2 km de aici, spre vest,
vei găsi o grămadă de pietre în nisip.
Îngropat la doi metri adâncime, în nordul pietrelor,
e un cablu telefonic care face legătura dintre Jalo şi Tobruk.
Acum...
întoarce-te uşor...
şi priveşte !
În tunel vei găsi un telefon militar,
două uniforme de camuflaj şi o armă.
Dar...
dacă ai reuşit să aranjezi toate astea, de ce nu ai chemat şi ajutoare ?
Nu pot risca să plec din tabără.
Odată ce vei anunţa la Tobruk, vor trimite o coloană militară în câteva ore.
Şi dacă refuz ?
Tot vei fi decorat cu Crucea de Fier,
dar cu titlu postmortem, domnule Portman.
Faţa la perete !
Nu te mişca timp de 30 de secunde.
- Anunţaţi-l urgent pe căpitanul Bergman ! - Am înţeles !
E urgent.
Sunt civili, domnule locotenent, un bărbat şi o femeie.
Civili ?
Femeia este încă în viaţă.
Un telefon militar.
Un pistol englezesc.
Ce făceau aici ?
- Du-o la maşină ! - Am înţeles, locotenente !
Staţi pe loc !
Noi îi căutam pe cei doi.
Sunt locotenentul Augostino
din divizia italiană 107 de comunicaţii.
Căpitanul Bergman din patrula Brandenburg.
Cine sunt ăştia ?
Spioni englezi.
Au fost prinşi de tuaregi.
Veniţi !
Vreau să o interoghez pe fată în Tobruk.
Fata nu va mai rezista mult, ar fi bine să o faceţi acum.
Aşa voi face.
Să mergem !
- Cum au făcut rost de telefon ? - Foarte simplu...
avem un spion printre noi.
- Locotenent. - Sergent.
Atenţiune ! Drepţi !
Ordonă oamenilor tăi să predea armele.
Refuz să dau acest ordin, colonele.
Sergent major Tyne !
Domnule.
- Dezarmează-i pe oamenii aceştia ! - Da, domnule !
Tu, tu şi tu. Veniţi cu mine !
Aşa mai merge. N-am avut niciodată încredere în oamenii ăştia.
Un german rămâne mereu un german.
- Iar un hoţ rămâne mereu un hoţ. - Termină.
Cine crezi că i-a lăsat pe spioni să evadeze ?
Căpitane Bergman,
ai două ore la dispoziţie pentru a-l găsi pe trădător.
Încercaţi să nu vă mişcaţi, domnişoară.
Aveţi o perfuzie la mână.
- Alfred. - Domnule sergent major.
Anunţă-l pe colonel. Repede !
Aduc un medic.
Ai reuşit să trimiţi mesajul ?
Răspunde-mi !
Ai lăsat-o singură ?
- E încuiat. - Sparge uşa !
Nu e nimeni înăuntru, domnule.
- Sergent major, verifică tunelul ! - Da, domnule.
Cianură, îi cunosc efectele.
E cineva acolo jos.
Spionul tău este acolo jos, domnule colonel.
Cine e ?
Nu ştiu, e foarte întuneric acolo jos.
Am găsit santinela înjunghiată.
Dar trădătorul era încă în tunel.
Acum e mort.
Bruckner.
E imposibil, îl cunosc de zece ani.
Tu ai spus că fata a fost otrăvită
iar pastila lui de cianură a dispărut.
Sergent, uită-te la asta !
Şi-au bătut joc de mine cu tunica asta.
Ştii ce se spune.
"Fulgerul nu loveşte de două ori în acelaşi loc."
- Iar tunica aia poate să-ţi ţină de noroc. - Şi-a luat partea lui de noroc.
Ce zici Boyden, cum arăt ?
- Foarte convingător, domnule. - Mulţumesc.
Aş vrea să-ţi spun ceva, colonele.
Ne scuzaţi un pic.
Maiorule, spune ce ai pe inimă şi ai să te simţi mai bine.
Îţi dai seama ce se va întâmpla cu oamenii tăi
dacă vor fi prinşi îmbrăcaţi cu uniformele alea ?
Vor fi executaţi.
Şi asta nu te deranjează deloc ?
E un risc calculat şi necesar.
Am ordonat să fie returnate armele evreilor
şi am pus soldaţi britanici îmbrăcaţi
în uniforme germane în fiecare vehicul.
Ce părere a avut Bergman despre asta ?
Nu suntem la un concurs de popularitate.
Nu-mi pasă ce cred alţii despre deciziile mele,
şi cu atât mai puţin de părerea unor evrei.
Sunt oamenii lui Bruckner, până la urmă.
Aşa simplu e pentru dumneavoastră să decideţi cine moare şi cine trăieşte ?
Nu m-am gândit niciodată să mor pentru o cauză, fie cât de nobilă.
- Şi nu o să încep să o fac acum. - Îţi este frică, domnule maior ?
Poate că dumneavoastră vă curge gheaţă prin vene,
însă mie îmi curge sânge şi am nevoie de fiecare picătură.
Avem două opţiuni să ieşim din asta.
- Una proastă şi alta şi mai proastă. - Da, Craig.
Entuziasmul tău m-a însufleţit încă de la început.
M-am săturat să-ţi port eu de grijă.
Nu te flata singur, domnule colonel.
"Mi-am cărat singur crucea" de foarte multe ori.
Te simţi mai bine, maiorule ?
Plecăm în zece minute !
Trupe de vânători de munte.
Poliţie militară.
Chiar e necesar, locotenente ?
Să sperăm că nu, domnule.
Ne pare rău amice, astea sunt ordinele.
Stai în spatele lor, la 45 de metri.
Colonele, drumul ăsta duce spre oraş, apoi se bifurcă.
La dreapta e un lagăr iar drumul din stânga duce în Golful Mersa.
Bine.
Este ofiţer, eliberează drumul !
Mişcaţi-vă din drum !
E liber acum, colonele.
Felicitări.
Turnul radio e în spatele nostru.
Colonele, mă gândesc să mă transfer la altă unitate.
Jumătate din efectivele trupelor Afrika Korps sunt aici.
- "Vulpea" germană a făcut-o din nou. - În timp ce "leul" englezesc dormea.
Domnilor, misiunea noastră a devenit cu mult mai importantă acum.
Asta nu ne rezolvă problemele, colonele.
Trupele noastre vor debarca aşteptând o rezistenţă slabă
şi vor da piept cu toate rezervele militare ale lui Rommel.
Trebuie să-i avertizăm cumva. Trebuie să ajungem la emiţătorul radio.
Şi să-i alertăm pe germani ? E posibil ca misiunea să fi fost deja anulată.
- Deci, stăm şi aşteptăm ? - Exact.
Chiar dacă misiunea a fost anulată, noi trebuie să ne implicăm.
Ce poate face o mână de oameni împotriva a două divizii puternice de blindate ?
Putem încerca, maiorule.
Dacă tancurile astea ajung la El Alamein, Egiptul e în mâinile germanilor.
Lacătul o fi la ei dar noi avem cheia.
Fără combustibil germanii nu pot pleca nicăieri.
Nu pari prea încântat de idee.
Nici nu am motive.
Trebuia să-i spună cineva şi Amiralităţii despre asta.
Credeam că Tobrukul e sub blocadă navală.
Cineva a uitat să le spună asta şi germanilor.
Iată şi obiectivul nostru.
Rezervoarele subterane de carburant ale lui Rommel.
Se vede şi de ce nu au avut efect bombardamentele aeriene.
Căpitane, ce căutaţi aici ?
Transport prizonieri în lagărul de război.
Documentele, vă rog !
Batalionul 372 de Infanterie a fost transferat la Derna.
Nouă nu ne-a zis nimeni asta.
Aceasta e o zonă militară restricţionată.
Şi ?
Aşteptaţi un minut să verific la Comandament.
Am localizat cablul de comunicaţii,
putem tăia oricând legătura buncărului cu oraşul.
Pentru a distruge obiectivul
ne vom împărţi în două detaşamente.
Chiar la fix.
Fix în gura leului.
Boyden, ia-ţi telefonul militar
împreună cu câţiva oameni şi mergeţi la staţia radio germană.
Trimite mesajul ăsta la Cairo: "Anulaţi debarcarea ! Repet ! Anulaţi debarcarea !"
- Spune-le şi despre documentul Kesselring. - Am înţeles, domnule.
Colonele Harker.
Dacă îl va opri cineva pe locotenentul Boyden, el nu ştie să vorbească germana.
- Te oferi voluntar, Mohnfeld ? - Aş creşte şansele de reuşită, domnule.
Intraţi în adăpost. Faceţi loc !
Faceţi loc !
Haide, mişcă !
Eşti teafăr ?
Da, hai să o mai facem odată.
Aşa te vreau !
Domnule !
E mort.
Grăbeşte-te, germanii o să ajungă aici imediat.
Ajută-mă aici !
- L-ai luat ? - Da.
Repede, acolo.
Veniţi şi acoperiţi-ne !
Veniţi repede !
Verificaţi peste tot.
Au atacat Cartierul General.
Aduceţi sanitarii cu tărgi.
Am scăpat la mustaţă.
- Ce facem acum ? - Bună întrebare, amice.
În primul rând trebuie să scăpăm de uniformele astea.
N-aş vrea să mor împuşcat în haine de spion.
Dumnezeule mare !
Ce ai păţit ? Eşti rănit ?
Am murit şi am ajuns în rai. Uită-te acolo !
Uită-te aici, milioane de lire sterline.
Bancnote englezeşti.
Germanii le-au furat de la noi atunci când au ocupat Tobrukul.
Atunci, ar fi bine să le recuperăm.
Un moment, ai înţeles greşit. Nu vroiam să furăm.
E rândul nostru, maiorule.
E 21:30. Crezi că Boyden a reuşit ?
Au venit englezii.
Repede, toată lumea la posturi !
Debarcarea nu a fost anulată. Vasele se apropie de mal.
- Sergent major Tyne ! - Domnule !
Ia maşina blindată şi patru oameni cu tine.
Lansaţi semnale luminoase către vase pentru a se retrage.
Rezistaţi acolo cât puteţi, Jack.
- Sunteţi ultima noastră speranţă. - Am înţeles, domnule.
- Recepţie, recepţie ! - Ce se întâmplă ?
- Linia e moartă, domnule. - Mai încearcă !
Nu funcţionează.
Suntem de la centrul de comunicaţii, linia voastră e întreruptă.
Dă-mi o încărcătură explozivă !
- Ce se întâmplă ? - Afară !
- Dă-mi pistolul de semnalizare cu grenadă. - Da, domnule.
Frumoasă lovitură, domnule.
Magia încă funcţionează. Regruparea !
Deschide uşa repede !
Trăiască Hitler !
- Colonele Harker. - Craig.
- Vasele se apropie de ţărm. - Toată lumea pe plajă !
- Vor avea nevoie de tot ajutorul nostru. - După mine !
Vin germanii !
Deschide-ţi focul !
Ucide-l pe nenorocitul ăla !
Se întorc.
- Sergent majorul a reuşit. - Mulţumesc lui Dumnezeu.
Adăpostiţi-vă !
Tancuri blestemate.
Ne-ar fi făcut vasele bucăţi.
Aruncaţi o privire !
- Sunt înconjuraţi. - Trageţi doar dacă se mişcă.
Vom aştepta întăriri.
Nu ne putem mişca deloc dacă tancurile alea trag în noi.
Suntem blocaţi aici iar ei aşteaptă infanteria.
Cred că pot încerca ceva, colonele.
Tu chiar eşti hotărât să devii martir, nu-i aşa ?
Nu cred că putem ajunge până la Sollum.
În plus, nu sunt nerăbdător să testez ospitalitatea naziştilor.
Dacă ne scapi de tancurile alea,
îţi fac cadou de adio explozia rezervoarelor de combustibil.
Cea mai bună ofertă pe ziua de astăzi.
Krug.
Iau trei oameni cu mine.
Restul rămâneţi aici cu maiorul Craig.
Pace !
Pace, căpitane !
Îţi doresc noroc, Bergman.
Vorbesc serios.
Vom avea nevoie amândoi de noroc, colonele,
dar nu te băga în treaba mea.
Plecăm !
Succes.
Atenţie !
Au început să coboare !
Atenţie, suntem atacaţi din spate.
Dă-mi asta !
Atenţie în spate.
Băieţi, să mergem !
Pe aici !
Haideţi repede, trebuie să-i prindem !
Mergeţi înainte şi căutaţi-i !
Repede după ei !
Înainte !
- Vom captura acel tanc. - Va fi plăcerea mea.
Nu, lasă-mă pe mine.
Îl vreau în stare de funcţionare.
Ai un cuţit ?
Grenadă ! Ieşiţi, ieşiţi afară !
Adăpostiţi-vă !
La stânga, sergent. Să intrăm !
- Tun de calibrul 88 mm la stânga. - Încărcaţi !
Gata.
Post de observaţie la dreapta !
Sunt înconjuraţi.
După ei !
Distrugem întâi nivelul superior iar apoi trecem şi la partea de jos.
Scoate-ne de aici, sergent, înainte să sărim şi noi în aer !
Dumnezeule !
Au explodat rezervoarele.
Cu puţin noroc,
vom opri înaintarea lui Rommel spre Suez.
Colonele Harker.
Rezistenţa voastră e inutilă şi duce doar la pierderi de vieţi omeneşti.
Vă cer să vă predaţi.
Vă ştie numele, domnule.
Şi în ce situaţie suntem.
Ne-am îndeplinit misiunea.
Mâinile sus.
Mai repede.
Nu mişcă nimeni !
Care mişcă moare.
Complimentele mele, domnule colonel.
Vreau asigurarea dumneavoastră că răniţii mei vor primi îngrijiri medicale.
Cele mai bune.
Doar după ce ne vei preda documentul Kesselring, colonele Harker.
Mohnfeld.
Numele meu adevărat e Von Kroeger.
Von Kroeger.
Trebuie să-ţi reamintesc protocolul ?
Aceasta e o chestiune de spionaj.
Deci, n-a fost Bruckner.
V-am spus adevărul dar am omis un mic aspect.
Evreul m-a găsit pe mine în tunel.
Documentul, te rog !
Ca soldaţi, nu avem prea multe opţiuni.
Poate că alegerea de a muri pentru crezul nostru
e ceea ce contează până la urmă.
Opriţi focul !