Здраво! Ја сам Дора.
Патим од губитка краткорочног памћења.
Тачно тако!
У реду. Сада ћемо глумити другу децу.
Здраво, Дора! - Поздрав!
Желиш да се играш жмурке? - Може!
Ми ћемо се сакрити, а ти нас пронађи. - Добро, тата!
Не "тата"...ја сам риба која ти жели бити пријатељ, у реду?
У реду, тата. - Не.. - Пронађи ме!
Броји до десет!
Један, два, три...
четири...
Волим песак. Песак је супер.
Могу ли да се играм са њима, мамице? - Дора!
- Дора! - Колачићу! - Шта сам ти рекао, шећеру?
Упамти, морамо се држати подаље од струје!
Како иде она песмица, душо?
Кад угледамо струју, ми...
Пожуримо!
Не. Ми бежимо! Пробајмо поново, може?
Опет сам заборавила? - Не, ниси, злато!
Нема везе, колачићу!
Шта ако заборавим вас?
Хоћете ли ви заборавити мене?
Не, колачићу. - Никада те нећемо заборавити, Дора.
И знамо да ти никада нећеш заборавити нас.
ПОТРАГА ЗА ДОРОМ
Хало?
- Јеси ли чуо? - Да, у праву си.
Стен...Чула сам неког.
Ко? Ја никога нисам чуо.
Не знам, једноставно сам чула.
Овде је пуно риба. Могао је дословце бити било ко.
- Тамо! - Где? - Тамо, управо тамо!
У којем правцу? - Тамо!
- Хало? - Хало!
- Боже, па то је дете! - Хеј, мали, овамо!
Ћао. - Ћао. Ја сам Дора. Можете ли ми помоћи?
Здраво, Дора! Изгубила си се?
Где су ти родитељи?
Овај... заборавила сам.
Погледај уоколо, јесу ли неки од ових риба?
Здраво, ја сам Дора. Можете ли ми помоћи?
Душо, то си управо питала.
Јесам? Жао ми је.
Патим од губитка краткорочног памћења.
- Страшно. - Памћења? - Причекај мало, у реду?
- Стен! - Шта?
Шта сад? Изгубљена је.
Не знам! - Морамо нешто учинити!
- Ничега се не сећа! - Ко зна одакле је!
Уопште не помажеш. - Ја...
Дора! Како би било... - Отишла је.
- Дора! - Није добро. Дора!
Ја сам Дора. Изгубила сам породицу. Можеш ли ми помоћи?
Ја сам Дора. Патим од губитка...
Само пливај, пливај...
Здраво! Изгубила сам породицу. Можеш ли ми помоћи?
Када си их последњи пут видела? - Паа...
Чудно, али... заборавила сам.
- Желиш ли пливати са нама, душо? - Најљубазнија понуда до сада.
Мислим... не сећам се. Углавном, тражим некога.
Сети се... сети се!
Здраво! Ја сам Дора!
Рекла сам нешто? Шалим се. Нећете се вратити.
Тражила сам нешто и...у реду, схватам. Добро се проведите.
Надам се да ћеш наћи оно што тражиш.
И ја. Знаш ли шта је то?
- Опростите. - Опростите...
Опростите... добро, можда други пут. Видимо се!
Видимо...
Чамац! Отео је мог сина!
Мој син! Помозите! Молим вас!
Ух, опростите! Јесте ли добро?
Нестао је. - Но, но... у реду је. - Нема га!
- Биће добро. - Не, одвели су га!
- Морам пронаћи чамац! - Чамац? Видела сам га.
Јеси? - Да, отишао је овамо! За мном!
Хвала ти, хвала пуно!
ГОДИНУ ДАНА ПОСЛЕ
Клаус...
Зупчаник цури...
Додај ми кључ, поправићу.
Марлин?
Хеј, момци, ја...
Дора! Још је рано, врати се на спавање.
Добро, опрости, натраг у кревет!
Хеј, Марлин? - Иди да спаваш, једноставно спавај!
Марлин? - И ето, будни смо. Започнимо дан.
- Тражили смо нешто? - Нема. - Тако је!
Сећам се као да је било јуче. Наравно, не сећам се, али ипак...
Како год, мислим да су најгора била 4 морска пса.
Зар нису била три? - Не, дефинитивно четири.
- Али прошли пут си рекао три. - Сине, ко је пропутовао океан?
Немо!
Ми смо га тражили, значи први је био он.
Чини се да је тако.
Стигли сте! Скоро сте пропустили излет.
Излет? Волим излете. Куда идемо?
- Ниси јој рекао? - Јесам! Дора? - Да?
Г. Реј већ има превише ученика.
Зато... било би боље да од данас не будеш у разреду.
Зашто? - Па, знаш... имаш проблема са памћењем.
Тога се сећам. - У реду. Понекад је забавно,
...али можеш одлутати. А г. Реј нема времена бринути
...о рибама које одлутају. - Наравно.
Хоћу рећи, нема му ко помоћи...
Јадник. Има превише посла. - Схваташ? - Потпуно.
- У реду. - Добро. - Жели ме за помоћника.
Па, не баш.
Почашћена сам. Никада нисам била помоћник у настави.
Господине Реј! Стиже помоћ!
- У реду, децо! - У реду, децо!
- Данас је дан! - Данас је дан!
Излет до миграције ража! - Миграције ража!
Зна ли ко зашто мигрирамо?
- Хајде, знате то! - То је повратак у...
- Кревет! - Тако је! - Не!
Песак! - Не. Миграција је повратак кући.
- У завичај. - Завичај.
Да чујем одакле сте?
- Живим крај велике стене! - Ја три корала одавде!
Моја кућа је покривена алгама!
Где си ти одрасла, Дора? - Ја? Па..не знам.
Моја породица... где је?
Могу ли вам помоћи?
Жао ми је. Опет сам заборавила? Знате, патим од...
губитка краткорочног памћења!
Како знаш да имаш породицу, ако не памтиш?
Добро питање. Нечега се сећам, јер се чини логичним,
нпр. да имам породицу. Јер сигурно од неког потичем.
Сви имају породицу и можда не памтим имена ни изглед,
и можда их никада не пронађем, али...
О чему смо говорили?
- Мамама и татама. - Мамама и татама, да.
Зашто причамо о њима?
Јој, да, та тема.
Зашто ја? Добро, млади сте, али...
Видите, када се две рибе воле... - И биће доста.
Кренимо, истраживачи! Стиже миграциона песма!
Миграција, учимо о миграцији
Природна инспирација за лутање морем.
То је научна делатност...
Где су сви нестали, сама сам, ох ево их...
Минус 4 степена у односу на сунце!
- Даље од ивице. - Чујете? Удаљите се од ивице.
- Предалеко. - Враћајте се овамо.
Слушајте пажљиво сви. - Слушајте!
Када прођу овуда, - Прође овуда...
На што морамо пазити? - Пазити на шта?
- На струју! - Тако је!
Струју?
Струја коју стварају пераја, је врло јака.
Ако не пазиш, може те повући...
Г. Реј, како раже знају где иду?
То је инстинкт. Дубоко у теби, тако природан
да га мораш послушати, јер је непогрешив.
А ја га осећам управо сада!
Када угледамо струју, кажемо...
Дора!
- Дора! - Је ли мртва? - Није.
Дајте јој места!
Драгуљ залива Моро, Калифорнија. - Залив Моро, Калифорнија?
Сетила сам се нечег... Хеј! Сетила сам се!
Нечег заиста важног!
Нечег важног? Чега?
Више не знам. Али још осећам...
У реду, хвала, г. Реј!
Сети се, не буди тако Дораста, Дора!
- Сетила си се? - Не. Било је нешто...
- Нешто о... - Драгуљу залива Моро?
Моја породица! Сећам се породице!
Тамо су негде! Морам их пронаћи!
Друштво, помозите! Друштво?
Друштво? Где сте?
Дора!
- Где сте нестали? - Ти си нестала!
Моји родитељи! Сећам их се!
Чекај! Чега си се сетила? - Њих! Маме и тате!
Имам породицу! Не знају где сам!
- Идемо! - Дора, не!
Ово је лудост! Куда тачно желиш ићи?
- У...дворану Балтика? - Драгуљ залива Моро.
Тако је! - Не, Дора, Калифорнија је са друге стране океана.
Онда пођимо одмах!
Зашто увек неко од нас жели да оде са гребена?
Не можемо ли барем једном уживати у погледу?
Како можеш говорити о томе, а сетила сам се породице?
Не! Нема више путовања. Са тиме је готово!
Путовали смо само зато да више никада не морамо путовати!
Молим те... знам само да ми недостају.
Заиста ми недостају, нисам знала какав је то осећај.
Знаш ли ти?
Да. Познајем тај осећај.
Не желим то да заборавим.
Тамо негде је моја породица.
Молим те, Марлин, не могу их наћи сама.
Заборавићу. Помози ми да пронађем породицу.
Да, тата. Ти нас можеш водити преко океана, зар не?
Не могу.
Али познајем некога.
Права ствар!
Болесно! Тотално болесно!
Знам. Није ли супер? - Не!
Разболећу се!
Калифорнијска струја, стари. Гадна ствар!
Сурфујмо, стари!
Ако ћеш повраћати, учини ми услугу.
Иди на крај, нагни се и гађај у даљ!
Ми то зовемо храњење риба! - Препоручујем!
Тражимо моје родитеље у...
Заливу Моро, Калифорнија. - Да!
- Како ћеш их пронаћи? - Сећаш ли се како изгледају?
Имам проблема са памћењем, али мислим да су...
...углавном плаве боје, са нешто жуте. - Звучи добро.
Надам се. Сигурна сам да ћу их препознати. Породица смо.
Осим тога, океан се прелази само једном!
Следећа станица, Залив Моро, Калифорнија!
- Идемо, тата! - Не гурај ме, Немо!
До виђења, плава! Надам се да ћеш наћи родитеље!
Срећно са храњењем риба!
Прекасно. Већ јесам.
Изгледа познато. Мама! Тата!
Дора! Чекај!
- Мама! Тата! - Престани да вичеш!
- Мислиш да те чекају овде? - Па, не знам, али сазнаћу.
- Мама! Тата! - Не брини, Дора! - Мама!
Шта је то? Чекај, то сам већ чула.
- Неко је то већ рекао. - Браво. То сам био ја.
Пре минут.
Молим вас. Јесте ли видели моје родитеље?
Зову се Џени и Чарли.
- Џени и Чарли? - Џени и ко?
Тако се зову. Моји родитељи су Џени и Чарли!
- Дора, чекај! - Џени? - Стани, немамо план! - Чарли?
- Јеси ли полудео? - Опростите, мало је узбуђена.
Дора, не вичи!
Не можеш упасти на туђи посед! И привлачиш сувише пажње!
Не схваташ, сетила сам се њихових имена!
Дора, ови ракови живе овде.
И мислим да нас ућуткују са разлогом.
Можда је реч о нечем опасном!
Са једним оком, пипцима и кљуном?
Уопштено говорећи, да. Не бисмо желели...
Ох, не! У реду, погрешили смо, враћамо се,
поштеди нас, и ми ћемо те штовати, саградити...
Желиш ли споменик?
Пливајте ако вам је живот мио!
Немо!
Држи се, Немо! Не пуштај!
Дора! Дора, успори! Не лови нас више!
Сигуран си?
Џени и Чарли? Управо сам се сетила имена.
Морамо кренути даље, тако смо близу...
Боже, Немо! Јеси ли добро? Шта се догодило?
Не сада, Дора. Молим те! - Ох, не, Немо!
Добро сам.
Ох, не. Жао ми је.
- Боже! Немо! Јеси ли добро? - Рекох, не сада! Доста!
Да?...Ох, не. Али поправићу то! Идем по помоћ!
Знаш шта можеш? Отићи онамо.
Отићи онамо и заборавити. То ти најбоље иде.
У праву си. Не знам зашто сам мислила да ћу успети.
Пронаћи породицу, не могу, жао ми је...
Поправићу то! - Добро сам. - Идем по помоћ!
Могу то, ја ћу... биће добро, Немо!
Хало? Има ли кога?
Било ко? Хало?
Здраво!
Ја сам Сигурни Вивер.
Здраво, Сигурни! Помози ми!
Придружи нам се.
Сјајно, сјајно!
У истраживању чудесног Пацифика
и невероватног живота у њему.
Сигурни? Сигурни Вивер, где си?
- Дора! Ту си! - Друштво, Сигурни ће нам помоћи!
- Пази! - Види ово! - Не цениш живот у океану!
Марлин! Немо! - Не опет! Не опет!
Ставимо је унутра, па ћемо видети.
Дора! - Не брини, Дора, наћи ћемо те!
Добро дошли у Океанографски институт,
где верујемо у спашавање, рехабилитацију и пуштање.
Марлин? Немо?
Хало? Можеш ли ми помоћи? - Ја? Теби?
Шта се дешава? Помоћ! - Завршили смо.
Престани са тим, научник си. - Дај, забавно је.
Хеј, ти! Малац!
Хвала небесима, ја сам Дора... - Зовем се Хенк.
Јако си болесна? - Болесна? - У карантину си. - Ох, не...
- Морам пронаћи породицу... - У реду, не буди хистерична.
Није добро. - Шта то? Шта се догађа?
Лоша вест. Транспортни танк за рибе које нису за Институт.
Преместе их за стално у акваријум. У Кливленд.
Овдашње рибе враћају се у океан. У Кливленду остају заувек.
Кливленд? Не могу тамо.
Морам у залив Моро, Калифорнија, да пронађем породицу!
То је овде! Океанографски институт. Драгуљ залива Моро.
Одавде сам? Родитељи су ми овде! Морам до њих!
Са које си изложбе? - Изложбе? Које? Морам тамо!
Тешко, мала. Осим ако...
- Неће успети, сулудо је. - Како мислиш? Реци, не смета ми.
Видим. Сетио сам се шта би помогло да се вратиш породици.
- Само када бих узео... - Сјајна идеја! Поведи ме!
Зашто се нисам тога сетила!
Не, када бих узео твоју ознаку.
Заменио бих те у транспорту,
а ти би могла пронаћи своју породицу!
Само ми требаш дати ознаку.
Ознаку? Имам ознаку!
Како си то могла заборавити?
Опрости... патим од губитка краткорочног памћења.
Не сећаш се о чему смо разговарали?
Појма немам. О чему?
Требала си ми дати ознаку! - Свиђа ми се, зашто...
Па зато да...
...могу отићи у Кливленд. - Кливленд?
То знам. Зашто? - Ако останем, вратиће ме у океан.
А за њега ме вежу ружна сећања!
Желим да живим сам у стакленој кутији... само то желим.
- Дај ознаку! - Не дирај ознаку!
Чуј...
Не радим овде. Немам план овог места.
План? Сјајна идеја! Покажи ми га, пронаћи ћу родитеље.
У реду.
Одведем ли те к њима, даћеш ми... - Немам пуно...
А да ти дам ознаку?
Одлична идеја!
- Дора је изронила, и тада... - Не желим да слушам поново!
Само сам питао за један део. Јер...
Ако сам то рекао, а нисам сигуран...
То је заправо комплимент. Замолио сам је да чека,
и рекао сам да јој то најбоље иде, па...
Ја сам крив!
За све сам ја крив! Отели су је и одвели у...шта год ово било.
Шта ако је ресторан? - Хеј! Вас двојица!
- Завежите! - Да, покушавамо да спавамо!
- Прекидате ми омиљени сан! - Онај о лежању на стени?
Да. - Е, тај је добар! - Мој омиљени.
- Опростите! Покушавамо... - То су морски лавови.
Грабљивци који би могли насрнути сваког часа!
Не делују баш полетно. - Управо то и желе!
Само остани иза мене и пусти да ја говорим! Опростите!
Забринути смо за за пријатеља, је ли ово ресторан?
Не, ваш пријатељ је добро. - Да?
Ово је болница за рибе. Сигурни Вивер каже:
Спашавамо, рехабилитујемо и пуштамо.
Биће напољу за трен ока. Ми најбоље знамо.
Паразити у носу. - Анемија.
Закрпљени и пуштени на слободу.
- Ох, хвала небесима! - Наравно, не брини...
- Бежи! - Губи се! - Нестани!
Ништа не брини, то је Океанографски институт.
Драгуљ залива Моро, Калифорнија.
Била је у праву!
Изгледа да зна још понешто, осим да заборавља.
Хвала, Немо. Баш ти хвала.
- Како ћемо ући? - Шта? Желите ући?
Очајнички! Наша пријатељица је унутра,
уплашена, сама, збуњена...
Знамо како. - Знате?
- Шта то раде? - Не знам. Звучи лоше.
- Јесмо ли стигли? - Тихо! - Супер је што сам те срела.
- То је као... судбина. - По ко зна који пут-није!
Већ сам то рекла? Жао ми је. Узбуђена сам због родитеља.
Нисам их видела од...не знам. Патим од... - Губитка памћења.
Ћути, у реду? Не волим причу, ћаскање, питања:
"Како си?" - "Добро, ти?" Е па, никоме није добро.
Добро сам, а ти?
Погледај, план! - Проучи га и види где су ти родитељи.
А ја идем у Кливленд. Јасно?
Шта је било прво?
Хоботница је опет побегла?
Хеј, погледај колико тога има! Не може се обићи за један дан.
Одлучи се! - У реду.
Данас смо требали пустити хоботницу у океан.
Наравно да је нисам видео...
Ту си! - Пожури! - У реду!
Само за де... Само за децу!
Без деце! Она грабе ствари. Не желим опет изгубити крак.
Изгубио си крак? Па... онда ниси октопод, него септопод.
Не памтим, али знам да бројим. - Пожури!
Путовање... Гле, шкољке!
Гле, шкољке!
Тата, ево шкољке за тебе.
Сјајно, нашла си још једну.
Заиста? - Наравно, добро ти иде.
Гле, шкољке!
- Живим овде. - Наравно.
- Волим шкољке. - Тако је, драга.
Можеш ли пронаћи још једну за мене?
Пурпурне су ми најдраже.
У реду, мама.
Мама...Пурпурна шкољка!
Пурпурне шкољке су биле у мом дому! - Па шта?
Пола их има исте такве! - Не схваташ!
Сада се сећам. Те су биле њене омиљене,
и лепо се смејала, а мој тата је...
Доста тих шашавих сећања, уловиће нас!
И даље мислиш да је то судбина? - Можемо их пронаћи!
Керол зове базу. Мислим да сам пронашла...
- Видиш шта си урадила? - Жао ми је. - Не може горе!
Суд-би-на. Судбина!
- Хеј! - Тихо! - Морали бисмо у канту.
Престани! - Заиста, пише "судбина". И јесте.
Не, не! - Морамо унутра! - Не идем са тобом!
Ја идем у канту! - Не иди!
Здраво, момци! Тражим породицу.
Добра идеја. Правимо се мртви.
Морам да трепнем. Како издржите тако дуго?
Друштво?
Стани мало.
Наш следећи гост овде је већ дуго.
Она је кит-ајкула. Зове се Дестини.
Дестини? Заиста? - Видећете...
да је веома кратковида и тешко се сналази у околини.
И ево је!
Дестини. Ти си...
- Чекај...Шта? - Здраво!
Можеш ли ми помоћи?
Добро, идем са тобом.
Опрости... - Ко је то? Плави мехур који говори?
Можеш ли ми помоћи, изгубила сам породицу... - Породицу?
Дуга прича, али је се углавном не сећам.
Ох, тако тужно...
Жао ми је, нисам добар пливач. Не видим добро.
Мислим да си одличан пливач. Заправо, нисам видела бољег.
Хвала!
Чекај мало. Понови.
- Дора? - Да? - Дора! - Да?
Дора! Ми смо пријатељице!
- Идеш! - То сам ја, Дестини!
Познајеш ме? - Наравно! Причале смо кроз цеви као мале.
Биле смо! Стварно?
- Баш си лепа. - Знаш одакле сам? - Са изложбе отвореног океана.
Отворени океан? Онда су и моји родитељи тамо.
Морам да идем. Можеш ли ме повести?
Мало је компликовано за кита.
Можете ли тише? Глава ме боли.
Ко је то? - Комшија Бејли. Дошао је са повредом главе.
Знам да говорите о мени.
Мисли да му не ради ехолокација, али доктор...
...каже да је све у реду... - Чујем сваку реч!
Шта је ехолокација?
Његова глава одашиље звук,
а уз помоћ одјека проналази удаљене објекте,
али он се очигледно још увек опоравља.
Сада знам да говорите о мени. Заиста не могу...
...ехолоцирати! - Не могу опет о овоме.
Јако сам ударио главом, видиш како је отекла?
Таква и треба да буде! Ти си белуга!
Ехолокација. Као најснажније наочаре?
- Шта? - Какве наочаре?
Кажеш ууу, и видиш ствари. Зашто то знам?
Занимљиво.
Ту си! Није поштено!
Одвео сам те до мапе, сад ми дај ознаку!
Не, сада знам где су моји родитељи.
У... како се зове то место...
- Одвојени стан? - Отворени океан. - Отворени?
Знам где је то! Одмах до... Није ме брига!
Полако!
До тамо се може стићи кроз цеви!
Кроз цеви, сјајно!
Кроз цеви? - Да. Две лево, па право и ту си!
Пуно смерова... Јеси запамтио, Хенк?
Да. - Сјано! Кренимо!
Не идем! Нећу стати унутра. Мораћеш сама.
- Не могу, не сналазим се. - Штета, договорили смо се!
Желиш ли пронаћи родитеље, мораш! Дај ми ознаку!
Али Хенк, не могу сама, заборавићу где идем.
Не тиче ме се. Ознаку!
- Али не могу онуда! - Не може другачије!
Не може другачије...
Не може другачије!
Не паничари. - У реду је, у животу све не иде лако.
- Зар не, Чарли? - Мајка има право.
Када је претешко, одустани. - Чарли! - Шала.
Шалим се. Само се шалим.
Опрез! Шаљивац ради!
Видиш, колачићу. Увек постоји начин.
Хвала, тата.
Не, отац каже да увек постоји начин.
Шта? Нема другог начина! - Отворени океан...
Отворени океан! То је она зграда преко.
Недефинисана, округласта попут Бејлијеве главе.
- Шта? - Постоји начин...Тамо!
Друштво, за мном! Знам како стићи до апартмана!
Отвореног океана. - Тачно.
Друштво? Друштво, знате да не могу пливати тамо.
Не видим како ћемо ући. Шта уопште раде?
- Дозивамо, наравно. - Дозивате кога?
Ево кога. Упознајте Беки.
Летење? А, не. Нови податак.
Чујте, хвала вам. Ви ћете нас водити.
Али, може ли се унутра пливајући,
...у томе смо добри? - Ваш пријатељ ће бити
у карантину, где односе морске рибе.
А једини улаз је...Беки?
Здраво, Беки!
Зовимо је Кљуцко, ово боли.
Мислим да јој се свиђаш, тата.
Беки, ове две рибе морају ући у карантин.
Јеси слободна данас, драга?
Уклапа ли се у твој распоред?
Не разуме ме. - Само се мораш повезати са њом, стари.
- Шта? - Повезати!
Погледај је у очи, викни, и бићете усклађени.
Дакле, погледај је у очи! - Да!
Немо!
Мислим да нам треба други план.
Који укључује останак у води,
јер ова птица... ово није птица!
У реду, тата. У међувремену, Дора ће нас заборавити.
Као што си рекао, то јој најбоље иде.
У реду.
Гледам је у очи. У које око?
Одабери једно, стари. - Беки!
У реду, сјајно!
А како ће нас Беки носити?
Готово сам заборавио.
Џералд!
Џералде, дај нам кантицу и пустићемо те на стену.
Да, часна реч!
Тако треба, седи овамо.
Хајде, можеш ти то!
- Тако је. - Пази на стражњицу.
- Пуно хвала, Џералде. - Добро дошао на стену.
Удобно, зар не?
Ово није... Зашто се дам наговорити на лудости?
Срећно!
- Када дам знак... - Да, знам, запљуснућу их.
Припреми се, не још...
- Сада! - Не док Дестини не да знак.
Знаш...немам појма зашто ово радиш.
- Како то мислиш? - Пуно стрке да се нађе још риба.
Да ја имам губитак памћења, отпливао бих и заборавио.
Не желим то, желим своју породицу. - Ја не, мала.
Мени не треба нико.
Имаш среће, не памтиш, немаш проблема.
Нема сећања, нема проблема...
- Не још...не још... - Не мораш стално понављати.
Само ми реци када могу! - У реду, идемо!
И...чекај! - Идемо чекати, озбиљно?
- На три. - Не броји, само реци! - Сада!
- Види ти то! - То је знак! - Знак!
Запамти, Дестини је рекла да пратимо знакове.
Не видим ништа, то је твој посао! - Јасно!
Прати знакове до отвореног океана. Понављаћу.
Прати знакове, прати знакове... Десно!
Прати знакове, прати знакове... Лево!
Даље од људи, нарочито деце! Не желим да ме дотакну!
Тихо! Не ометај ме!
Јаднице! Ја ћу ти помоћи.
Којим путем? - Опрости.
Беки, пусти нас било где!
Чекај, тата, мислим да тражи место за слетање!
Збуњена је, Немо, не зна ни шта тражи!
Чекај, Беки, шта радиш?
Идемо негде, питање је где.
Којим путем? Видиш ли знакове?
Тражим...нешто да ме одведе до...Породице!
Најснажније светске... ово ми је познато.
Шта ми је познато? Још једно сећање.
Морамо овуда! Лево, иди лево!
ОТВОРЕНИ ОКЕАН
Беки?
- Не чује те, тата! - Добро, нови план!
Морамо јој прићи ближе, да нас чује.
Не бисмо требали помицати кантицу.
Немо...
Беки не може без мене!
- Веруј јој, тата! - Вјеровати њој?
Па да нас заборави? - Ја јој верујем.
Верујеш јој? Па она једе чашу!
Беки! Беки! Не мичи се!
Барем више нисмо у кантици.
Или на врху карантина.
А сада, упознајте мале видре.
Хвала, Сигурни Вивер. Ко жели да учи о видрама?
- Видре! - Почиње забава загрљаја!
Загрљаји? Идем и ја!
- Где смо? Јесмо ли близу? - Да, мислим, не знам.
- Али видела сам знак. - Какав? - Најснажније наочаре.
Шта? О чему ти то? Зашто бисмо тамо ишли?
Па... јер га се сећам. - Не, то није био план.
У реду, доста је! Траћиш ми време! - Не!
Камион полази у подне и нећу га пропустити!
- Дај ми ознаку! - Сетила сам се знака!
И? - И сећам се све више, и као да ми се памћење...
Не! Памћење те не служи! Ничег се не сећаш!
Тако си вероватно и изгубила породицу!
Добро, чуј... Смиримо се.
Само ми дај ознаку... - Знаш шта...
За неког са три срца јако си груб.
Три срца? О чему ти то?
Немам три срца. - Имаш. - Немам! - Имаш!
Не говори то! - Чињенице: хоботница има три срца.
Два пумпају крв у шкрге, а треће у тело.
Неко са три срца не би требао бити зао.
А злочесто је рећи да сам изгубила вољене!
Нисам их изгубила!
Хенк?
Руке! - Не руке, Хенк! - Руке!
Хенк, са "Х". - Руке! - Руке?
Хенк? Хенк?
Моја рука! - Хенк?
Где си, Хенк?
Помози ми, тражим...
Изгубила сам Франка, овај... - Заузимаш ми место!
Он је октопод, пардон, септопод...
Један, два...септопод! Прерушио се!
Идемо, Хенк! Идемо одавде!
Шта радиш? - Хенк!
Какав је план?
Остати овде заувек! - Добар план!
Жао ми је, не памтим добро!
- Пази, колачићу! - Пази где идеш!
Жао ми је, тата, не памтим добро.
Душо, не треба да ти буде жао. Знаш шта мораш?
- Пливати даље. - Да. - И сетићеш се тога
јер ћемо смислити песмицу о томе.
Само пливај даље, пливај даље...
То су ме родитељи научили! Певали смо је заједно,
...а мислила сам да је измишљена! - Каква песма?
Само пливај даље! Хенк, морамо пливати!
Шта? Не долази у обзир! Преопасно је да се померамо!
Слушај ти мене, знам да се бојиш, али не можеш одустати!
За мном! Пливај даље, пливај даље...
Мама ме научила песмицу...
избавиће нас одавде... Певај са мном!
Долазим, мама! Долазим, тата!
- Стани! - Ха? - Вратите се натраг!
Идете право у Залив Убадача!
- Убадача? - Чувај!
Жао ми је. - Свакоме се догоди, немој да се стидиш.
Хенк? Ту си.
Извукла си нас. - Јесам?
- Извукла сам нас. - У ствари, тамо си нас и увукла.
Али да ниси, не бисмо дошли до овога.
Ехолокација. Ехолокација!
Најснажније светске наочаре! Нашли смо!
Не, не. Пронашла си ово.
Добро дошли у отворени океан.
Дом.
Тата, престани. Неће се вратити. - Можда хоће.
Учинио си да се осећа неспособном!
Не говориш о Беки, зар не?
Недостаје ми Дора. - И мени.
Заправо, тако сам забринут због ње.
Она би се требала бринути због нас.
Она би знала шта нам је чинити.
Зна то. - Мислим да не зна, једноставно учини.
Морамо промислити.
- Шта би Дора учинила? - Шта би учинила?
Да! Шта би Дора учинила?
Проценила ситуацију, оценила, анализирала...
- Тата, то би урадио Марлин. - Да, ја бих тако учинио.
Она не би двапут промислила. Погледала би прво што...
Дора би тако урадила.
Немо, ухвати се за мене!
Упалило је!
Само... настави...
Добро си? - Да! Шта би Дора идуће урадила? - Ко је Дора?
Драго нам је што вас видимо! - Драго вам је?
Мени је драго! Годинама нисам разговарао ни са ким!
Годинама?
На жалост, не можемо дуго остати... - А зашто бисте отишли?
Тек сте слетели. Останите мало! Причајте ми о себи.
Радо, али син и ја морамо у карантин. - Дивно је имати сина.
Немам породицу. Излазио сам са дагњом. - Занимљиво.
Али оне имају очи и тражила је нешто друго. Шалим се.
Не у вези очију, погледају те у душу и сломе ти срце...
Ох, Сели! Зашто!
Шта би Дора сад учинила?
Придружите нам се
у истраживању чудесног света отвореног океана.
- Прати ме. - У чаши си. - Онда ја пратим тебе.
Чекај.
"Хоботница има три срца". Занимљива чињеница.
Стигли смо! Ово се заиста догађа!
То је то, мала. Морам ухватити камион. - Чекај.
Имала сам нешто за тебе.
- Ознаку. - Ознаку! Тако је.
Знаш, мислим да ћу те се сећати.
Заборавићеш ме за трен. За три трена.
Ја ћу тебе тешко заборавити.
Моји родитељи су стварно доле.
Јеси ли добро?
- Заиста јесам. - И ја мислим.
Где су? Где су?
Опростите!
Јесте ли видели маму и тату без мене?
Јесте ли видели пар? Ваших година, у ствари старије?
Здраво, знате ли неког ко је давно изгубио дете?
То јест, мене? Не знам тачно када.
Пази где идеш! - Жао ми је.
Наш је циљ да свака животиња коју спасимо
...и о којој бринемо, буде враћена где припада.
Шкољке.
И ево. Ако се икада изгубиш, Дора...
Само прати шкољке. - Гле, шкољке!
Прати шкољке.
Хеј! Овде живим! - Наравно!
Мој дом! То је мој дом!
Мама! Тата!
У реду, колачићу. Броји до десет.
Један, два, три...
четири... Такође!
- Са ким разговараш? - Са пријатељицом Дестини.
Мама! Тата!
Мама воли пурпурне шкољке.
Мама?
- Шта ће бити с њом? - Но, но, Џени...
Не плачи, мамице.
- Хоће ли успети сама? - Биће у реду, драга.
Мама воли пурпурне шкољке.
Дора! - Дора! - Мамице!
Моји родитељи...
Изгубила сам их.
Ја сам крива.
- Где ти је ознака? - Ха? - Твоја ознака!
Нема је! Због тога ниси у карантину?
- Карантину? - Да, тамо је твоја врста.
Није ли тако, Биле?
Имаће сопствену изложбу у Кливленду.
У зору ће их одвести камионом. То мора да је добро.
Шта? Не! Опет су у карантину?
Одлазе у Кливленд? Али тек сам стигла!
- Морам к њима. - Не брини, лако је.
Можеш кроз цеви.
- Не могу. - Зашто не?
Заборавићу куда идем.
И не могу без нечије помоћи.
- Онда си заглавила! - Не помажеш, Биле!
Само уђи ако желиш, биће добро.
Можете ли ми рећи којим путем кроз цеви?
Наравно, драга! Две лево, па десно.
Једноставно је!
Две лево, па десно. Могу ја то.
Две лево, па десно.
Не заборави!
Две лево, па десно...
До ђавола!
Чекај. Јесам ли већ скренула лево?
О, не опет! Само мало!
Којим путем?
Куда идем? Не сећам се. Изгубила сам се.
Претешко је, не сећам се...
Све заборављам, остаћу у цевима...
Цеви! Пријатељи! Пријатељи?
Пријатељи!
- Пливај, пливај. - Знам како то иде.
Не брини, пазићу да не удариш у нешто. Зид!
Узалуд је, никада нећу научити! - Потруди се, ако не научиш
овде, нећеш ни у океану. Зато се концентриши, у реду?
Зид!
Дора? Хало?
Изгубљена сам у цевима, а родитељи су у карантину!
Држи се, Дора! Бејли, ехолоцирај!
Знаш да не ради. - Доста! И покушај како Дора каже!
- Мислим да не могу! - Не зезај ме, Бејли!
Дај, Бејли! Шта си ми оно рекао? Концентриши се!
Осећам се глупо. - Бејли? - Опрости.
- Здраво! - Овде! Овде смо!
- Друштво... - Шта? - Примам нешто.
Ево га! Ох, да!
Видим карантин!
Невероватно!
Видим све! Видим и тебе!
Он те види! - Живот ми је дуга! Видиш ли ме?
Па да, не иде то тако. - Бејли! - У реду!
- Реци Дори да иде лево. - Каже, иди лево! - Лево?
- Право! - Право!
- Десно! - Десно!
Вртоглавица! Чекај!
Шта је? - Примам још нешто. Удаљавам слику.
Нептуна ми, није сама!
- Шта је? - Не знам, али иде на њу!
Ох, не! Пливај, Дора! У другом смеру! - Где?
- Где? - Десно! - Десно!
Не, мени с десна! Ох, не, иде право на то!
Дора, окрени се!
Тако је, Дора, идеш право на нас! - Право?
Не, не право... не могу то да гледам!
Дора! - Марлин? - Добро си!
Једе је, прождире живу! - Дора!
Како сте ме пронашли?
Луда шкољка, стално је причала.
Полако смо се извукли и ушли у цеви. И тражили смо те.
Дора, опрости! - Шта је то?
Тренутак. Морам се јавити. У реду сам. Опрости.
Шта? Добро си? - То!
Марлин и Немо су овде.
Тата, јеси чуо? Дора говори језик китова!
Да! И то буди ружне успомене. Идемо одавде!
Идемо... овим путем! Пратите ме!
Чекајте!
- Моји родитељи су овде. - Заиста? - Нашла си их?
Па, не баш. Мислим, не још... али знам где су!
Како су доспели овамо, али знам да...
- У карантину! - Карантин? Тако је.
Срела сам септопода, мрзовољан, али симпатичан тип,
и одвео ме на изложбу...
Изложба...
Дора?
Мислите да родитељи желе да ме виде?
Шта? Зашто да не?
Зато што...
...сам их изгубила?
Дора...биће одушевљени што те виде.
Недостаје им баш све!
Стварно? - Дора... сећаш се како смо те нашли?
Има везе са дагњом... - Не. Каменицом? - Не.
- Мекушцем? - Не. - Нечим? - Не. - Не знам...
Било је тешко док Немо није помислио...
...шта би Дора учинила.
Зашто то говориш?
Јер када сам те упознао, показала си ми како...
Ствари о којима ни сањао нисам!
Луде ствари...
Како надмудрити морске псе, скакати по медузама...
И како да пронађем сина.
Све си то ти учинила.
Заиста? Нисам знала да тако мислиш.
Осим ако сам заборавила. - Не, ниси.
Никада ти нисам рекао.
И жао ми је због тога.
Али зато што си таква, пронаћи ћеш родитеље.
А када их пронађеш...
Бићеш код куће.
Тата? Значи ли то да се растајемо са Дором?
Да, Немо. Растајемо се.
Колико још за утовар? - Само још овај.
Што пре завршимо, пре ћемо кренути за Кливленд.
Скретање! - Пази! - Прекасно.
Мислим да смо близу.
Здраво! - Је ли ово карантин? - Да, ту смо! Карантин!
Моји родитељи су овде!
Куда идемо? Зашто идемо према вратима?
- Боље нам је! - Осећам се сјајно!
Слушајте!
Човече!
Моја породица!
- Хајде, идемо! - Дора, чекај!
Долазим, мамице!
Долазим, татице!
Још мало, још мало...
Добро ми иде!
Пази на кораке!
- Хенк! - Тихо! - Морамо у онај танк!
- Зашто? - Њени родитељи су тамо!
Имаш три минута да их ставиш у чашу
...и онда крећем за Кливленд! Јасно? - Јасно!
Ајој!
Мама! Тата!
Чујете ли ме, то сам ја, Дора! - Дора?
Нека изабере две, и идемо! - Тата! - Шалим се!
Породично окупљање!
Где су моји родитељи?
Дора? Ти си кћи Џени и Чарлија?
Да, ја сам! Где су?
Дора, када си нестала, мислили су да си...
да си завршила овде, у карантину!
Дај, дај!
И дошли су да те траже...
Овде су! Где су?
Дора...
...то је било давно.
Никада се нису вратили. - Ох, не.
Дора, када се риба не врати из карантина, значи...
да није...
Шта?
Дора... нема их.
Они су... мртви?
Желели су да те пронађу... - Јеси ли сигуран?
- Биће добро, Дора... - Јако су те волели...
Полазак за Кливленд! Задњи позив!
Дора? Јеси ли добро?
Закаснила сам. - Дора, не.
- Слушај... - Немам породицу!
Дора! Није истина!
Полазак!
Сама сам. - Дора!
Где су остали?
Твоји пријатељи одлазе за Кливленд!
Пронашла сам хоботницу!
Куда је нестала?
Мама? Тата?
Не... не ја... молим вас...
Помозите ми!
Помози, изгубила сам их? - Кога? - Ја... ја...
Жао ми је, драга. Не могу ти помоћи ако...
Можеш ли ми помоћи? Изгубила сам... - Буди конкретна.
Моје... њих!
Помоћ!
Молим вас... нестали су!
Изгубила сам...све сам изгубила. Немоћна сам.
Не смем заборавити.
Нешто... нешто важ...што...
Бежи ми... бежи... све што знам је заборављати.
То ми најбоље иде... то једино знам.
Шта ћу сада? Шта ћу сада?
Шта би Дора учинила?
Ја бих... погледала уоколо...
Ту је само вода...
...и морска трава.
Радије трава.
Шта сада? Трава... изгледа исто.
Све изгледају исто осим... Камен.
Онде...и песак... овде.
Волим песак. Песак је супер.
Ово не води нигде.
Овде нема ничега.
Ничега осим траве... пуно траве и шкољки...
Ово...чекај... ја волим шкољке...
Волим...шкољке!
Здраво? Ја сам... - Дора!
Дете моје! - Невероватно! - Дај да те видим!
Више те никада нећу пустити! - Моја девојчица је овде!
- То си ти! - Да! - Заиста ти! Мама, то си ти!
И ти, тата! - Овде сам, колачићу!
- Тако ми је жао! - Шта? - Душо, не!
Знам да имам проблем, и жао ми је због овога
...и хтела сам да поправим, али нисам...
- Не. - И покушала сам...
али мисли ми беже, и идеје се мењају
...и заборавила сам вас, и жао ми је... - Дора!
Да се ниси усудила да жалиш!
Видиш ли шта си учинила? - Шта?
Пронашла си нас! - Тако је! Пронашла си нас!
Душо, шта мислиш зашто смо били ту све ове године?
Јер смо веровали да ћеш нас једног дана пронаћи!
Тачно! - Али...
- Мислила сам да сте нестали... - Тражили смо те у карантину,
...али ниси била тамо!
А знали смо да си сигурно изашла кроз...
Цеви, душо, па смо и ми. И од тада те чекамо овде.
Јер мислили смо да ћеш се вратити.
И сваког дана излазили смо и полагали...
Шкољке.
И ти си нас пронашла.
Пронашла си нас, душо, а знаш зашто? Јер си се сетила
на свој јединствени, невероватни начин.
Јесам! Сама!
Душо, заиста? Била си сама све ове године?
- Сирота моја девојчица! - Нисам била баш сама...
Марлин и Немо!
Јесте ли видели Дору? Заиста? Пуно бескорисних очију!
Друштво? Можете ли нам помоћи...
Тата, гледај! То је Дора!
Хвала Богу. Знао сам да ће пронаћи... - Шта?
Где је Дора? Је ли с тобом?
Жао ми је, нисам издржао. Изгубио сам је.
Шта? - У реду, крећемо! - Не!
И кит нас је прогутао, иако говорим китовски...
- Кит? - Добро да то нисам видео!
Марлин није веровао, али свеједно има поверења.
Свиђа ми се! - И онда смо пронашли Нема, или он мене
не знам, али Немо је најслађи, не одустаје од мене...
- Шта би Дора учинила? - Па, морамо... - Овамо!
Чекај... Познато ми је ово место!
Здраво! Ја сам Сигурни Вивер.
Придружите нам се...
Океанографски институт! - Ту си се родила!
- Ту су твоји пријатељи? - Да! Заглавили су у... нечему
...што путује негде.
Камион! Тамо су! Значи...да их више нећу видети!
Не! Шта би Дора учинила?
Знам да су ти добри пријатељи, али то је тежак задатак!
Да, мајка... - Чекајте! Недостају ми, ја...
Заиста ми недостају.
То ми је познато
Дора? - Мама! Марлин и Немо су више од пријатеља!
Они... они су породица! И морам их вратити!
Када смо се срели, било је то као...усуд, знаш?
Који је други назив... судбина. Дестини!
- Дестини! - Дора?
Шта је то? - Ћути, то је Дора! У невољи је!
Имам је! Код института је!
Имамо посао. - Посао! Нема времена за препирку!
Дора, камион одлази! - Не!
У реду. Идемо. Један, два...
Не могу! Нећу успети!
Дестини! Имам најснажније светске наочаре.
- Најснажније наочаре! - Бићу твоје очи. - Моје очи.
- Зидови! - Нема зидова у океану!
Нема? - То је твоја судбина, Дестини.
Па зашто не кажеш!
Дестини, стани, зид!
Мама, тата, ово је моја пријатељица Дестини!
Плави мехурићи су твоји родитељи? Слични су ти.
Здраво, ја сам Бејли, г. и гђо Дора.
Зови ме Џени! - Идемо! Морамо зауставити камион!
Какав камион?
- Бејли, извештај! - О да! Моја лепа вештина!
Имам га! Улази на аутопут, и креће на југ!
Идемо!
Зауставићемо камион!
Ово морам видети! - И ја!
Човече, ово ће бити добро!
- Џералд? Јеси ли полудео? - Немој да ти пређе у навику!
Бејли, све сам заборавила. Подсети ме! - Одмах!
Још су на камиону. Иду на север ка мосту.
Гле, гомила љупких видри! Питам се...
- Бејли! - Камион! Онде је!
Не знам како ћемо се попети!
Када бисмо могли зауставити саобраћај!
Зауставити? Сви стају. Људи стану када гледају ствари.
Драге ствари, љупке... Љупке!
- Знам! - Шта то? - Брзо док не заборавим:
када камион дође до моста, баци ме горе! - Јасно!
Друштво, пратите ме! Остали, останите овде!
- Не остављај нас опет. - Мајка има право, остани!
Дора, шта ако... - Мама?
Ако се предуго задржиш, збуниш, деконцентришеш...
Ако вас поновно изгубим? - Да.
Мама, тата... биће добро, јер
чак и ако заборавим,
опет ћу вас пронаћи.
Мало улево...на другу страну... Добро је.
- Сада..не још. - Бејли! - Добро, идемо, идемо!
Време је за твоју идеју. - Какву идеју?
У реду. Шта сада, шта сада...
Аути, аути...
Заустави саобраћај! Загрљај!
Пази!
Тако су слатки!
Шта се догађа, тата? - Не знам како...
Али мислим да има везе са...
Дора! - Воде, требам воде...
Јеси ли луда? Како си доспела овамо?
Дора!
Мислио сам да те више нећемо видети.
И ја, али ма колико покушавала, нисам вас заборавила.
Ваљда ми је остатак породице сувише недостајао.
Породица?
Познајеш ли тај осећај?
Да. Познат ми је.
Хеј! Напоље из камиона! То нису ваше рибе! Иш!
- Није у реду! - Натраг у воду!
Дора, саобраћај почиње да се креће!
Препустите ово мени!
Беки! Врати се! Треба нам твоја помоћ!
За мном, Дора!
Не, чекај! Дора није са нама!
Беки, врати се, морамо натраг!
- Немој нас појести! - Где је Дора? - Ко сте?
- Џени? - Марлин? - Чарли? - Немо?
Хвала вам! - Дора! Још је у камиону!
Беки, иди по Дору!
У реду, мала, ово је збогом!
- Не! - Како то мислиш? - Не идеш у Кливленд.
- Идеш са мном у океан! - Зашто ми квариш планове?
Слушај! Имам један циљ у животу... - Слушај ти мене!
Зашто су планови тако важни? Никада их нисам имала.
Јесам ли планирала изгубити се? Не.
Сусрести Марлина? Не. Ти и ја смо се планирали срести?
- Чекај. Јесмо ли? - Јеси ли завршила?
Мислим да нисмо. Јер су најбоље ствари случајне.
То је живот. То си ти са мном, у океану
...не у глупој стакленој кутији! - Могу ли рећи нешто?
Нисам завршила! Пријатељица Сигурни каже
да су потребна само три корака: спашавање,
рехабилитација и... још нешто.
Пуштање!
Тако је! Дакле, шта кажете?
Пуштање, пуштање...
Хтео сам рећи... пристајем.
Није добро.
- Чарли, враћају се! - Брзо, зграбите моје пераје!
Покушавају изаћи, али закључано је споља!
Можеш ти то, Дора! - Дестини!
Не, Дора, не!
Бејли, где иду?
Губим их!
Дора... готово је.
Не, мора постојати начин.
Дора, немогуће је изаћи.
Мора постојати... увек постоји начин!
Нема га, говорим ти! Овог пута нема!
А шта са оним?
Зубаца ми, постоји начин!
Удахни дубоко!
- Шта је то? - Немам појма, скини га!
Који...?
Попушите, двоношци!
Хенк, имаш 7 руку, покушај нешто!
Добро. Идемо!
- Нешто се догађа. - Крећемо се. Браво, Хенк!
Стани! - Чуј, није да те учим вожњи,
нисам у позицији, али можеш ли брже?
- Вратите нам камион! - Ништа не видим! Куда идемо?
Сви возе лево, па... иди лево!
Улица Гилман... Авенија Ешби...
Чудно... опет улица Гилман
Колико ћемо још возити улево?
Морамо знати како смо ушли, па ћемо знати и изаћи.
- Реци ми када дознаш! - Наравно, не сећам се...
Хеј, ове познајем! Одатле смо дошли! Окрени удесно!
Идемо!
Добићемо отказ!
Само право! Лево!
Не! Десно, десно!
- Добро возиш, Хенк! - Гледај пут! - Опрости!
Укрштање! - Којим путем? - Океан... Хеј, чамац!
Немам лепо искуство са њима... - Којим путем?
Чамац за океан! Десно! - Држи се!
Није готово! Куда идемо? - Овај...
Не знам, али... искрснуће нешто...
Галебови! Хенк, прати птице!
Океан је лево!
Чекајте... примам нешто.
Јесу ли они? Јесу ли добро?
Упс, невоља! Уловиће их!
Добро је... Океан!
Право напред! Нагази! - То те ја питам!
Упс... - Шта ти значи "упс"? - Шта бих учинила...
Хенк, учинићеш нешто лудо. - То ми не смета!
Добро, Хенк... - Нема излаза, иду у рибљи затвор!
Чекај... ох, не... Враћајте се!
Оно што је пред вама је трећи и последњи део
наше мисије: спашавање,
рехабилитација...
...и пуштање.
Дођи татици!
Ја сам Сигурни Вивер. Хвала што сте били са мном.
Један, два, три, четири...
Зашто бројим? Где су сви?
Јесу ли ме напустили? Не!
Не би то учинили. У реду је, сетићу се.
Шта сам радила? Ја сам...
Покривала лице, дакле покушавала се сакрити.
Али зашто? Чекај!
5,6,7,8... Ко се није скрио, магарац је био!
Нашла сам вас! Видим вас!
У реду, малци, одмор се завршио!
Човече! - Мене нису нашли! - Дајте, дајте.
Време за... Не дирај ме! Идућа лекција.
Када се г. Реј враћа?
Ако је паметан, неће брзо,
али до тада, ја сам учитељ на замени.
Децо, ко жели да учи о ехолокацији?
- Колачићу, забави се! - Леп дан за пливање!
Мама, тата, ђења!
Боље да кренем кући, да ишчеткам перику.
- Идеш, Дора? - Ја? Само до стрмине.
У реду. Шта? Стрмина? Не!
То је... добра идеја?
Да. Идем да уживам у погледу. Ћао!
Погледу?
Лепо се проведи! Сама.
Не губећи се.
Ох, не, Дора...
Здраво, Марлин! - Хеј, Дора!
Јеси добро? Изгледаш забринуто.
Не, добро сам. Увек тако изгледам.
- Зашто? - Па, ето...
Успела си.
Успела си, колачићу!
Шта сам успела?
Пратила си шкољке све до куће!
Јесам ли? Сама? - Јеси.
Знаш ли шта то значи?
Значи да можеш остварити све што наумиш.
Заиста?
Могу ли се играти са њима, мамице?
Наравно! Среди их, колачићу!
Успела сам.
Поглед је заиста посебан.
Да.
Незабораван.
К Р А Ј
Ћирилица: Срба