După tot ce am văzut,
nu mai există nimic care să ne înfurie.
Dar ăsta...
Ăsta încă mă bântuieşte.
Amityville, New York - 1976
Cu două luni înainte de implicarea noastră
familia Lutz a fugit de acasă în miezul nopţii
pretinzând că locuinţa le era bântuită.
Biserica ne-a contactat pentru ajutor.
Voiau să vadă dacă noi puteam confirma activitatea
care a fost relatată de familia Lutz.
Bine, suntem gata?
Atunci să începem.
Vreau să staţi cuminţi şi să închideţi ochii.
Imaginaţi-vă într-un cerc de lumină albă strălucitoare.
Vă va proteja.
Cu un an înainte să se mute familia Lutz,
un tânăr pe nume Ronnie DeFeo,
şi-a ucis în mod brutal întrega familie în casa asta.
Sperăm să descoperim dacă omorurile
au fost motivate de mânie
sau dacă...
Aşa cum a declarat în instanţă Ronnie DeFeo
a fost sub influenţa a ceva demonic.
Ce-ai făcut?
Ce-ai făcut?!
Trage.
Scumpo, eşti bine? Ce vezi?
Lorraine?
Lorraine, ce se întâmplă?
- Trebuie să văd. - Gata.
E gata, e timpul să te întorci.
Ce se întâmplă?
Vrea să-mi arate.
Lorraine! Lorraine!
Dumnezeule!
Scumpo...
E în regulă.
A fost cel mai aproape de iad.
Investigaţia lui Ed şi Lorraine Warren în cazul Amityville
a atras atenţia mass mediei şi
au pus-o sub ochii marelui public.
Între timp o posesie pe care mulţi ar compara-o
cu cea din Amityville
a avut loc la mii de km distanţă în Enfield, Anglia.
Acest eveniment l-ar implica pe Warren
într-unul din cazurile sale cele mai diabolice.
Bazat pe o poveste adevărată.
INCANTAŢIA 2
Eu şi Kit ne furişăm diseară cu prietenul lui, Michael.
Apropo, vrea să te cunoască.
Nici vorbă. Dacă află mama, mă omoară.
Nu trebuie să afle.
Ţine asta.
Cody mi-a dat înapoi planşa cu spirite pe care am făcut-o.
Cred că-l voi lăsa pe Kit să-mi dea un sărut franţuzesc.
Ce? Nu se poate!
Ce faceţi?
Janet, dă-mi aia!
Şi treceţi amândouă în casă. Haideţi.
Ma-Ma-Ma-Margaret...
Margaret! Johnny!
Janet! Billy!
Bună, cum ţi-a mers azi?
Nu foarte bine.
De ce? Ce s-a întâmplat?
E o poveste lungă, am să-ţi spun mai târziu.
Bine.
Ce-ce-ce faci, Bi-Bi-Bi Billy?
Taci, Peter!
- Lesbiano. - Ce, vorbeşti despre mama ta?
- Mulţumesc, Camilla. - Nicio problemă.
E un idiot, ignoră-l.
B-b-b bine...
Reşedinţa Hodgson Enfield, Anglia - 1977
Nu voi putea plăti chiria luna asta.
Trebuie să-i suni.
Nu, vorbeşte tu cu ei şi spune-mi şi mie.
Sunt calmă!
Ceea ce nu înţeleg e de ce nu mă poţi ajuta tu?
Nu! N-a plătit de trei luni pensia alimentară.
Am ajuns!
- Perfect. - Bună, mamă!
O zi bună şi ţie.
Janet...
Ca şi cum nu aveam destule probleme am primit un telefon
de la directoare şi mi-a zis că te-a văzut fumând.
Nu-i adevărat! Nu am fumat.
- Îţi promit. - Ai cumpărat biscuiţi?
Nu asculţi? Am vorbit cu doamna Mor le telefon.
Cum poţi sta acolo şi să mă minţi aşa?
- Nu mint! - Ba minte.
Toată şcoala ştie.
Fuma cu Camilla.
Taci, eşti un mincinos, Johnny!
Mamă, a-a-ai spus...
Nu Billy, n-am cumpărat nenorociţii de biscuiţi...
Pentru că nu avem bani!
Vine mama.
Nu te mai juca cu asta, spală-te pe dinţi.
Bine.
Hei, pare că arde tot oraşul.
- Uite ce am găsit. - Biscuiţi!
D-d-dar ai spus că n-avem bani?
Ei bine, oricum am vrut să mă las de fumat.
- Margaret? - Da?
Ai uniformă pentru mâine?
Da, mamă, mă pregătesc.
- Johnny, te speli pe dinţi? - M-am spălat deja.
Billy, repede la culcare.
Vin mamă!
De unde ai asta?
Eu şi Camilla am făcut-o la şcoală.
Nu arată prea bine.
Funcţionează, jur!
Am întrebat multe lucruri.
Vino să-ţi arăt.
Bine.
Ce să întreb?
Nu ştiu, orice vrei.
Bine.
Eu şi sora mea vrem să ştim
dacă există vreun spirit care vrea să comunice cu noi.
Vine tata acasă?
Există vreun spirit care poate să răspundă la întrebarea mea?
Nu-ţi face griji,
e un joc stupid, nu e real.
- De ce ai lovit uşa! - N-am făcut-o.
Ce un copil eşti!
A spus că n-a fumat.
Cred că n-ar trebui s-o chinui, Pegg.
Dumnezeu ştie. Ai fumat în şcoală, nu?
Mult.
Dar nu mă deranjează ceea ce a făcut,
ci faptul că nu mă mai ascultă, Peggs.
E doar o etapă.
Aş putea s-o pedepsesc, dar am să mă simt vinovată
pentru că ştiu că nu e chiar vina ei.
Îşi iubeşte tatăl.
I-a fost foarte greu când a plecat, sărmana.
Dar trebuie să fac ceva, nu pot ignora, nu crezi?
Nu-mi place să întreb, dar i-ai spus lui Richard despre asta?
Aş fi făcut-o dacă l-aş fi văzut.
Idiotul.
Acum trebuie să fac ambele treburi
şi sunt pe jumătate mama care am fost, sunt...
Un rebut Peggy.
Nu eşti, Peggy. Eşti prea dură cu tine.
Nenorocita!
Ne vom întoarce la vânătorii de fantome din viaţa reală,
Ed şi Lorraine Warren...
Ne vor spune despre experienţele lor din casa din Amityville.
Acum am să vorbesc cu următorul meu invitat, dr. Steven Kaplan
care spune că investigaţia
făcută de soţii Warren în Amityville...
E un nonsens.
De ce e aşa?
S-a demonstrat deja că Amityville a fost un fals.
N-a fost dovedit.
Ba da!
Familia Lutz a inventat totul ca să profite de publicitate.
Nu este adevărat!
Vedem asta tot timpul.
E uşor să priveşti din exterior
şi să spulberi povestea,
dar altceva e să fii acolo şi experimentezi pe pielea ta.
Nu trebuie să merg pe Luna să ştiu că nu e făcută din "brânza verde".
Ascultaţi, Ed Warren n-a văzut niciodată o casă
care să nu creadă că-i bântuită.
De vreme ce soţia lui
suflă fum şi sună din clopoţei
şi toţi ceilalţi încep să creadă în fantome.
Ce fel de doctor eşti?
Haide, Warren, dă dovadă de clasă.
Nu voi da dovadă de clasă cu cineva
care vine să spună minciuni despre mine şi soţia mea.
Ai grijă pe cine faci mincinos!
Şi ce-ai să faci?
Am venit la acest show ca să informăm oamenii.
Dar de fiecare dată când deschid gura.
- Unul din aceşti idioţi... - Ed!
Academicieni
apare şi neagă ceea ce am făcut.
- Vrei să te calmezi, te rog? - Ştiu, ştiu.
Ştiu, număr până la zece.
Număr până la zece.
Bine, Billy, eşti gata să cânţi?
E în regulă, să încercăm din nou.
Gata?
A găsit o monedă strâmbă
pe o scară strâmbă.
A cumpărat o pisică strâmbă
care a prins un şoarece strâmb
şi toţi au trăit împreună într-o casă strâmbă.
OMUL STRÂMB
Bravo!
Te descurci grozav.
- Ia prăjiturica asta. - Biscuite!
Haideţi.
La culcare cu voi.
- Noapte bună, mamă. - Noapte bună, scumpo.
Nu mânca prea mulţi că te apucă setea la miezul nopţii.
Bine?
N-o voi face.
Promiţi?
- Noapte bună, copii. - Noapte bună, mamă.
Nu.
Ajută-mă.
Încetează.
- Janet? - Te rog!
Janet, Janet trezeşte-te, visezi.
Asta-i casa mea!
Nu, nu este.
Pleacă de-aici!
Cine eşti?
Ce faci aici?
Mă joc cu Billy.
Lasă-l pe Billy în pace.
Janet, cu cine vorbeşti?
Trebuie să pleci de aici!
- Tu eşti cea care ai invadat casa! - Janet, trezeşte-te!
O să-i spun mamei dacă nu te opreşti.
- Am să-i rup gâtul! - Nu.
Te rog.
- Va muri cu Billy! - Nu.
Nu.
Hei, Janet?
- Nu. - Janet, e în regulă.
E în regulă, sunt aici.
Culcă-te la loc.
Nu te apropia de mine!
Lasă-ne în pace! Mă auzi?
Janet, ce faci! Nu e nimeni aici.
Asta-i casa mea...
Mamă!
Billy, ce este?
- E cineva în cortul meu. - Ce?
E cineva în cortul meu!
Vezi? Nimic. A fost doar un coşmar.
Atâta tot.
Treci în camera ta.
Doamne!
Janet...
Era să am un atac de cord, ce faci aici?
Cred că sunt somnambulă din nou.
Cum adică din nou?
Eşti bine?
Ai febră.
Haide, să ne întoarcem sus, bine?
Ar fi bine să nu te duci la şcoală mâine.
Înapoi la culcare, bine?
Reşedinţa Hodgson.
Bună, mamă.
Da, puţin.
Am mâncat ceva aşa că nu mi-e aşa de foame.
Da, sunt aici.
Ştii când te întorci acasă?
Da. La revedere, mamă.
Casa mea!
Te-ai trezit devreme.
Nu am putut dormi.
- Eşti inspirat? - N-aş spune asta.
Am avut un vis nebun.
Am văzut acest lucru când m-am trezit.
Nu mi-a ieşit din minte aşa că...
Am crezut că asta ar ajuta.
Ştiu că nu sunt Picasso, dar
nu cred că e aşa de rău.
Trebuie să ne oprim.
Putem ţine prelegeri, dar gata cu cazurile noi.
Măcar pentru o vreme.
Bine.
Vrei să-mi spui de ce?
Pentru că dacă e din cauza showurilor sau a publicităţii,
nu o vom face.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa.
Bună dimineaţa.
Ai încredere în mine?
Ştii că da.
Atunci te rog să ai încredere în mine acum.
Bine.
Şi de ce ai face asta?
În caz că sunt somnambulă din nou.
Mamă?
Johnny?
Janet, ce se întâmplă? Ce este?
E cineva în cameră!
Nu e nimeni. Despre ce vorbeşti?
Mamă! E cineva în camera noastră!
Uşile de la dulap au început să se mişte.
Janet, jur pe Dumnezeu că dacă inventezi...
Pentru Dumnezeu, m-a lovit!
Dumnezeule!
V-aţi jucat cu asta?
Vă speriaţi reciproc?
Nu e de mirare că nu puteţi dormi!
Dar mamă...
Nu, nu vreau să mai aud un cuvânt!
Înapoi la culcare!
Reşedinţa Nottingham
L-am văzut cu ochii mei.
Nenorocitul a traversat camera.
- Ce? - Ei bine?
Am trecut prin casă.
De sus în jos, nu-i nimeni.
Ai intrat şi în camera lui Margaret şi Janet?
Da, în fiecare cameră.
Chiar şi la subsol, nu-i nimeni acolo.
Ce face?
L-am învăţat să sune clopoţelul când vrea să meargă.
Lasă-l să iasă.
U-u-uite!
A venit poliţia.
Ce fac aici?
- I-am sunat eu. - Ce?
Trebuie să facă cineva glume cu voi, nu?
- Aşa că... - Probabil, da.
Nu l-aţi văzut personal, doamnă?
Nu.
Dar nu cred că inventează.
Nu de data asta.
Ei bine, trebuie să existe o explicaţie.
Domnule, de asta suntem aici, bine?
Adu-mi un scaun din bucătărie.
Vine din interiorul peretelui.
Ce anume? Poate şoareci?
Un şoarece mare nenorocit.
Ei bine...
Nu putem face nimic în privinţa asta.
Putem completa un raport şi să explicăm dacă întreabă cineva.
Dar asta e tot.
Un raport?!
Genial!
La fiecare problemă există un formular de completat.
Pentru Dumnezeu!
Ascultă...
Cred că acest lucru e dincolo de noi.
Preotul ne e prieten de familie, am să-l rog să te sune.
Judy?
Scumpo.
Ce se întâmplă?
Mamă...
Cine-i aia?
Treci înapoi...
Cine eşti?!
Spune-mi cine eşti!
Mamă! Mamă, trezeşte-te!
Ce vrei?!
Îmi pare rău, Lorraine.
Eşti bine?
Sunt bine.
- Dnă Hodgson. - Da.
Numele meu e Kent Allen de la televiziunea Wide Angle.
Aş vrea să vorbesc cu tine despre
ce s-a întâmplat acasă la dvs săptămâna trecută.
Cum ai aflat?
Poliţiştii au depus un raport şi...
Ne-a surprins pe mulţi.
Aş prefera să n-ajung la televizor, dacă nu te superi.
- Bună ziua. - Încă se întâmplă?
Pentru că dacă da, făcându-ţi cunoscută povestea
ai avea cea mai bună şansă să obţii ajutor.
- E gata? - Începem.
În spatele uşilor acestei case
care pare normală din nordul Londrei,
o familie trăieşte un coşmar.
M-am uitat pe fereastră
limpede că lumina zilei şi am văzut-o pe micuţa Janet
prin aer ca şi cum plutea.
Aşa că, ne-am întors înăuntru
şi erau jucării care zburau prin toată camera.
Una din ele m-a lovit atât de tare în faţă că mi-a dat sângele.
Am văzut scaunul alunecând singur pe podea
pe o distanţă de câţiva metri.
Am verificat daca nu-s ceva fire,
dar n-am găsit nimic ca să pot explica asta.
Maurice Grosse e consultant în inginerie
şi a investigat aceste incidente
pentru Societatea pentru Cercetare Psihică.
Nu cred că există niciun dubiu
că numărul mare de incidente documentate în acest caz
e absolut şocant.
Dar Anita Gregory,
parapsiholog şi lector la Politehnica North London
nu e convinsă.
Personajele principale sunt copii.
Iar copiii fac farse foarte ingenioase.
În centrul acestor incidente îngrozitoare
e Janet Hodgson de 11 ani.
Recent le-am intervievat pe Janet şi pe sora ei de 14 ani, Margaret.
Ce va urma vă va lăsa muţi de uimire.
Cum vă simţiţi să locuiţi într-o casă bântuită?
Nu ştiu, n-am mai avut de-a face.
Am fost o familie normală înainte de toate astea.
E mai rău de când dl Grosse a început să vorbească cu ea.
Ce vrei să spui?
Să-i pună întrebări.
Să răspundă cu o lovitură pentru da şi cu două pentru nu.
Genul ăsta de lucruri.
Şi ce crezi că se va întâmpla dacă încercăm să vorbim acum?
E cineva acolo?
E cineva acolo care vrea să comunice?
Repet, e cineva acolo?
Nimic?
Nu e o cutie muzicală, nu?
Janet, eşti bine?
Janet?
Janet, te simţi bine?
Nu-mi mai spune Janet!
Nu e numele tău?
Janet doarme...
Iar eu vorbesc.
Ei bine, cum să-ţi spun?
Care-i numele tău?
N-aveţi ce căuta aici.
Numele meu e Maurice Grosse.
Cine eşti tu?
Asta-i casa mea!
Ieşiţi imediat.
Nu, nu e casa ta.
Cum te numeşti?
Cioc, cioc...
Foarte bine.
Cine e acolo?
Bill, Bill, Bill. Bill!
Bill şi mai cum?
Numele meu e Bill Wilkins.
Şi am 72 de ani.
De unde vii?
Vin din mormânt.
Cum ai murit?
Mi-am pierdut vederea şi am avut o hemoragie.
Am adormit şi am murit în scaunul din colţ.
De ce ai venit aici?
Îmi place să-i aud ţipând.
De ce nu ne laşi în pace!?
Taci, nenorocito!
Janet, scumpo...
- Te iubesc. - Îmi pare rău.
Janet?
Casa întâmplărilor ciudate
Peggy, ce voi face?
Nu trebuie să te gândeşti la asta în seara asta şi...
Tu şi copiii puteţi sta aici cât doriţi.
Ma-mama...
Billy, ar trebui să fii gata de culcare.
Am crezut că ţi-ar plăcea nişte biscuiţi.
Mulţumesc.
Baron?
Era un om strâmb
a mers un kilometru strâmb.
Nu. Mamă!
- Mamă! Mamă! - Ce e? Ce se întâmplă?
Cine e?
- Omul strâmb. - Ce-ai spus?
Despre ce vorbeşti?
Omul strâmb.
Calmează-te şi spune-mi ce s-a întâmplat.
- Ce s-a întâmplat? - Ce e?
Nu ştiu, cred că a fost un coşmar.
Omul strâmb a mers
şi a sunat din clopotul strâmb
şi aşa... sufletul lui strâmb
s-a scufundat în iadul strâmb.
Şi-a ucis familia strâmbă...
Şi a râs strâmb.
Janet, nu!
Janet!
Doamne!
Nu!
Chemaţi o ambulanţă!
Asta-i casa mea.
Plecaţi imediat.
Nu, nu e casa ta.
Cum te numeşti?
Cioc, cioc...
Foarte bine.
Cine-i acolo?
Bill, Bill, Bill. Bill!
Bill şi mai cum?
Numele meu e Bill Wilkins.
Şi mai am 72 de ani.
Ce vă spune vocea asta?
Pare confuz.
E senil?
Vocea de pe această casetă
e a unei fetiţe de 11 ani.
Familia ei a venit la biserică pentru ajutor?
Da, dar...
Adevărul e că n-am vrut să ne implicăm.
Cazul a devenit un circ media.
Îl numesc Amityville englezesc.
Grozav!
Ţi-e teamă că e o farsă?
Capacitatea Bisericii de a ajuta depinde de reputaţia oamenilor.
Şi ce vrei să facem?
Vrem să zburaţi la Londra.
Pentru trei zile. Ca să fiţi...
Ochii şi urechile noastre neoficiale.
Nu trebuie să faceţi nimic.
Dacă este o farsă vă întoarceţi şi plecaţi.
Dar, dacă nu este...
Atunci există o familie în Londra
care are nevoie disperată de ajutorul vostru.
Mulţumesc pentru încredere, părinte.
- Anunţaţi-mă. - Bine.
I-am spus că vom discuta.
Nu este nimic de discutat.
Scumpo, l-ai auzit.
Nu vor să ne implicăm, doar să observăm şi să raportăm.
Am respins multe cazuri,
dar n-am refuzat să ajutăm o familie.
Am avut o viziune în Amityville.
Era aceeaşi pe care am avut-o acum 7 ani.
Am avut o premoniţie a morţii tale.
De asta te-ai încuiat opt zile?
Mi-ai văzut moartea?
Şi tu ai văzut-o.
Demonul din desenele tale este real.
Amândoi am văzut acelaşi spirit inuman.
E un avertisment, dacă vom continua să facem asta,
vei muri.
Viziunile tale sunt un dar de la Dumnezeu.
Şi dacă Dumnezeu îţi arătă moartea mea, o face cu un scop.
Poate ar trebui să prevenim să se întâmple.
Haide. Nu ne dăm bătuţi.
Dacă vom merge şi dacă vom face acest lucru...
Va trebui să-mi promiţi că vom fi doar observatori.
Dacă se transformă în ceva periculos,
vom spune bisericii şi vom pleca.
Promite-mi.
Promite-mi, Ed!
Îţi promit.
Domnule şi dnă Warren,
sunt Maurice Grosse, vă mulţumesc foarte mult pentru că aţi venit.
Cred că veţi sta în casa
Hodgson, este corect?
Întotdeauna e cel mai bine să fii acolo.
Da, sunt de acord.
Aici e.
Am ajuns.
Ed, am înregistrat nişte lucruri şocante.
Cred că vei fi tare impresionat când le vei vedea.
Grozav, aş dori să aud casetele alea.
Lucruri foarte interesante.
Vic, Nottingham. Bună, Vic.
- Bună, Ed Warren. - Bună.
Încântat.
Şi ea e Peggy, Peggy Hodgson.
- Mă bucur să te cunosc, Ed Warren. - Încântată.
- Soţia mea, Lorraine. - Încântată.
- Bună. - Bună.
Ei bine, eu plec, Pegg.
Salută-i pe copii din partea mea.
Da, desigur.
- A fost o plăcere. - La fel.
Iată-ne, Peggy.
Poftiţi.
Suntem doar eu şi Janet.
Ceilalţi copii stau cu ei.
Aici dormeau fetele, dar...
- N-am mai folosit-o. - De ce nu?
E locul unde a avut loc cea mai mare parte a activităţii.
Ne-am făcut griji că cineva ar putea fi rănit,
aşa că am ţinut-o închisă.
Am înţeles că Janet a levitat?
S-a întâmplat tot aici?
- În mod repetat. - Da.
De asemenea, am poze cu asta.
Aş dori să aud versiunea dnei Hodgson, dacă nu te superi.
Vecinii ne-au donat crucifixe.
Le-am atârnat în speranţa că lucrurile nu vor mai evolua.
- A funcţionat? - Nu.
Auzim toată noaptea.
Bună, sunt Lorraine.
Te deranjează dacă iau loc?
Ştii de ce am venit?
Mama ta mi-a spus despre ce se întâmplă
şi sunt aici să vă ajut dacă pot.
Vrei să vorbeşti despre asta?
Când eram de vârsta ta,
mi-am vizitat mama la spital
şi... am văzut un înger.
Da.
Era
chiar lângă patul unui băieţel
şi îi mângâia bărbia cu tandreţe,
apoi s-a oprit.
Şi s-a uitat la mine.
Fireşte că mama şi asistentele nu m-au crezut...
Dar eu ştiu că a fost real.
Uite, ştiu cum e.
Ştiu cum e să-ţi pierzi prietenii pentru că eşti diferită.
Dar mai ştiu că...
O persoană poate schimbă totul.
Şi tu trebuie să te deschizi.
De unde ai ştiut că poţi avea încredere în oameni care te abuzează?
N-am ştiut, uneori am fost rănită.
Şi a durat mult timp, dar...
Am găsit în sfârşit pe cineva care m-a crezut.
Şi ce-ai făcut atunci?
M-am căsătorit cu el.
Sunt foarte obosită.
Nu pot să dorm.
Mergeam la camera medicală la şcoală.
Şi mă lăsau să dorm acolo.
Eram epuizată.
Acum nici măcar nu pot face asta.
Toată lumea se teme de mine.
Nu am prieteni.
N-am nici unde merge.
Mă face să mă simt ca şi cum nu-s normală.
Ştii, orice iţi face asta,
vrea ca tu să simţi aşa.
Dar de ce?
Pentru că... asta îl face mai puternic.
Atunci când a început totul...
Janet a început să se trezească aici, în miezul nopţii.
Ăsta e locul în care Janet spune
că a murit Bill Wilkins, chiar aici.
De unde l-aţi luat?
Fostul meu soţ a cumpărat casa cu tot cu mobilier când ne-am mutat.
Dacă nu vă deranjează să întreb...
Fostul soţ e încă prezent?
Nu.
Îmi pare rău să aud asta.
Există vreo posibilitate de reconciliere?
Are gemeni cu o femeie din cartier.
Am să iau asta ca pe un "nu".
Da, au fost multe.
A luat toată muzica atunci când a plecat.
Uneori ştiu că trebuie să se simtă aşa...
Nu, chiar a făcut-o, a luat toate discurile.
Copiilor mei le plăcea colecţia Elvis.
Numai eu ştiu cât au suferit.
Şi acum se întâmplă toate astea.
Momentul nu este o coincidenţă,
entităţile negative se hrănesc cu suferinţă emoţională.
Le place să te lovească atunci când eşti căzut.
Nu prea pare corect.
Nu, într-adevăr nu este.
Ştii când vocea o să vorbească?
Uneori.
Iar când o face simţi că vine din interiorul tău?
Nu.
E ca şi cum vorbeşte în spatele meu.
Ca de obicei.
Îţi spune vreodată lucruri doar ţie?
Pe care doar tu să le poţi auzi?
Ce-ţi spune?
Spune că vrea să-ţi facă rău.
Când ţi-a spus asta?
Chiar acum.
Chiar ai nevoie de asta?
Vrem să demonstrăm Bisericii că nu-şi schimbă singură vocea.
Ţinând apă în gură se va dovedi
că nu este un fel de ventrilocism.
Şi trebuie să stea pe scaunul ăla?
Nu-mi place s-o văd stând acolo.
Ştiu că e greu, dar spiritul a arătat un ataşament de locul ăsta.
Va fi mai uşor pentru Ed să-l contacteze dacă ea stă acolo.
Vei fi bine.
Eşti gata pentru asta?
Aşa cred.
E 21 decembrie 1977,
suntem Ed şi Lorraine Warren,
stând cu Peggy şi Janet Hodgson.
E de asemenea prezent Maurice Grosse.
Bine, să începem.
Dacă există cineva aici care vrea să comunice cu noi,
suntem cu toţii ochi şi urechi. Vorbeşte.
Ce vrei de la această fată şi de la familia ei?
Spune că nu va vorbi dacă te uiţi la mine aşa.
Ciudat. Mă întreb de ce nu?
Până acum n-a dat niciun semn de timiditate.
Şi dacă ne întoarcem cu spatele?
Crezi că va vorbi dacă facem asta?
Poate.
Bun.
Să încercăm din nou.
Ce spui Bill?
Ţi-am dat intimitate.
Vino şi vorbeşte cu noi.
Am venit...
Discut cu spiritul care chinuie familia asta?
Asta e ceea ce sunt?
Asta e ceea ce fac eu?
Da.
Şi am venit să-i pun capăt.
Ştii cine sunt?
Ed...
Eddie...
Edward.
Ed e bine.
Tatăl tău îţi spunea "Edward".
Nu este adevărat!
Tatăl meu îmi spunea Ed ca şi ceilalţi.
Haide, Bill, nu eşti psihiatru
şi n-am venit să vorbesc despre tatăl meu.
Hai să trecem la afaceri, ce zici?
De ce nu-i laşi în pace pe aceşti oameni?
Pentru că asta e casa mea!
Nu-i casa ta.
Da, este!
Am venit să-mi văd familia.
Iar ei nu mai sunt acum aici.
Din cauză că eşti mort.
Dacă familia ta a locuit aici, s-a prăpădit de mult timp.
Ed...
Unde sunt ei?
Nu ştiu, dacă ştiam te puteam ajuta.
Nu am nevoie de ajutorul tău!
Atunci de ce nu pleci?
Pentru că eu nu cred în asta.
De ce nu?
Ce-ar fi aşa rău să mergi în Rai?
Eu... nu sunt pentru Rai.
Am veşti pentru tine, Bill...
Nu-mi pasă ce crezi tu.
Vezi asta?
Ajutor! E... ca... Du-te...
Ai simţit o prezenţă?
Nu, din contră, n-am simţit nimic.
Ar putea fi...
O nevroză isterică.
Asta ar explica personalităţile multiple şi
halucinaţiile.
Nu simt nici asta.
Nu-mi pot explica, inima îmi spune să-i cred.
Am auzit vocea aceea cu urechile mele.
Dar tot ce simt e propria lor frică.
Nu pot vedea dincolo de asta.
Nu cred că pot să dorm atât de departe de tine.
Va trebui.
Ne revanşăm când ajungem acasă.
Scumpo, nu-mi place să faci asta.
Mă ajută să dorm.
Aşa măcar ştiu că nu plec nicăieri.
Nu fumez, mamă.
Ce?
În ziua aceea cu Camilla la şcoală,
am avut o ţigară în mână,
dar nu aveam de gând să fumez, jur.
Am vrut doar să mă dau interesantă în faţa ei.
A fost o prostie.
Scumpo.
Îmi pare rău că nu te-am crezut.
Dragă...
Ajutor!
Janet? Doamne!
Janet?
- Ajutor! - Janet!
Janet!
- Mamă... - Janet!
Scoate-mă, e cineva aici.
Nu pot deschide!
Mamă, ajută-mă!
Janet!
- Mamă! Mamă! - Janet!
- Ce se întâmplă? - E cineva cu Janet.
Nu pot deschide!
Du-te repede şi adu cheia!
Janet, rezistă! Venim!
Ajutaţi-mă!
Iată cheia! Cheia!
Haide!
Janet, venim.
Stai.
Janet, scumpo...
Luaţi-l de pe mine. Vă rog, luaţi-l!
Dumnezeule!
Era cineva aici!
L-am văzut cu ochii mei.
I-a făcut asta fetei mele.
Asta-i muşcătura pe care Janet a primit-o în prima noapte.
A mai trecut, dar încă se vede.
Este destul de clară, lipsesc doi dinţi.
Aşa e. Şi e prea mare pentru a fi a unui copil.
Crezi că a fost spiritul?
Acest Bill Wilkins?
Am verificat proprietarul anterior,
şi se pare că tatăl proprietarului locuia acolo.
Numele lui era William Wilkins.
Şi am murit de hemoragie la creier în acel scaun.
Tot ce-a spus ea e adevărat.
Toate sunt informaţii publice, apropo.
Putea să audă povestea de la un vecin.
Şi cum rămâne cu teleportarea lui Janet prin casă când dormea?
E la fel de valabil ca şi levitaţia ei deasupra patului.
A fost acolo careva din voi când s-a întâmplat?
Nu, dar aici am poze şi cu asta.
Da, poftim.
Am pus aparatul în camera fetelor
şi am aşteptat jos cu telecomanda
şi am acţionat-o când am auzit mişcare.
Trebuie să admit, genunchii sunt îndoiţi...
Poziţia verticală a corpului ei arată de parcă sare.
Ce vrei să spui? Ai fost acolo aseară, ai văzut cu ochii tăi.
Ei bine...
Peggy a fost cea care a văzut pe cineva atacând-o pe Janet.
S-a teleportat într-o cameră încuiată din exterior,
pentru Dumnezeu.
Dar vocea ei?
Cum explici asta?
Cred...
Prima dată când a făcut acea voce
a fost în faţa camerelor de televiziune.
Şi n-a putut-o face cu apă în gură,
până când nu v-aţi întors.
Aşa că, putea s-o scuipe
şi a luat o altă înghiţitură înainte să vă întoarceţi.
Anul trecut am fost păcălită de o familie galeză
care a pretins a fi posedată de demoni.
Sincer, nu ştiu care sunt mai răi, demonii
sau cei care vânează dorinţa noastră de a-i crede.
Demonii.
Sunt mai răi.
Dar trebuie să admiteţi că e suspect.
Chiar crezi sincer că fata se preface?
Dar Peggy?
Foloseşte totul ca o scuză
ca să obţină o casă mai bună.
Deja a aplicat pentru asta.
Eu nu spun că este o farsă.
Uneori ceea ce facem necesită puţină credinţă.
Să credem atunci când nimeni altcineva n-o face.
Aşadar, îi crezi cu adevărat?
Da, îi credem.
Dar Biserica nu poate face nimic fără dovezi.
Astea avem nevoie.
Da. Am să dau nişte telefoane să văd dacă pot
obţine echipamente de înregistrare video.
Între timp noi vom petrece timpul cu Peggy şi copiii.
Trebuie să fie din nou o familie.
Bună mamă, a sosit.
Aţi venit!
Ce-s toate astea?
Domnul şi doamna Warren le-a cumpărat.
Blue Hawaii.
Sper că nu te superi, puţin din cultura noastră americană.
Deloc.
Billy, mi-a fost dor de tine.
Bună. Mi-a fost dor de voi.
V-a supărat vreodată vreun bătăuş?
Peter, la şcoală. Întotdeauna se ia de Billy.
Spune-mi, ce faci când se întâmplă?
E-e-ei mă apăra.
Bine, deoarece spiritul acestei case e ca acel bătăuş.
Da.
Şi el o deranjează pe Janet.
Aşa că, voi ar trebui s-o apăraţi,
la fel cum te apără pe tine.
Familia stă împreună.
Asta pe de altă parte e o cauză pierdută.
La naiba!
Acum nu mai funcţionează nimic
aşa, din senin.
Vom avea muzică aici într-un fel sau altul.
A cui e chitara aia?
Era a tatei, dar mi-a dat-o mie.
Da, te superi?
Nu.
Sunt cam ruginit, aşa că
promiteţi să nu râdeţi.
Mai ales tu.
Mulţumesc.
Nu râdeţi.
Bună, Peggy, am venit.
Acum toată lumea.
Vă mulţumesc frumos.
Doamne!
E aşa mică şi uşoară!
De ce faci asta?
Ajută oameni ca noi.
Când erai mică,
ţi-a fost vreodată teamă că era ceva noaptea sub patul tău?
Da.
Ei bine...
În patul meu... am avut ceva dedesubt.
Da.
Ma apucat ceva de mâna şi m-a tras jos.
Era prea întuneric ca să văd,
dar am fugit cât de repede am putut.
Ştii ce-a făcut tatăl meu?
M-a târât imediat înapoi în camera mea
şi mi-a spus că trebuie să mă confrunt cu temerile mele.
Am fost foarte speriat.
Apoi mi-am amintit ceva ce mi-a spus o călugăriţă în catehismul.
Dumnezeu îi ajută întotdeauna pe cei care au nevoie.
Aşa că...
Am luat acest crucifix de pe noptieră
şi i-am spus lucrului care era acolo...
C-ar fi bine să plece
sau Dumnezeu îi va tăbăci fundul.
A fost cel mai bun lucru pe care tata l-a făcut pentru mine.
Bineînţeles că a făcut-o numai pentru că nu m-a crezut.
Mi-a luat ani să găsesc pe cineva care a făcut-o.
Şi ştii ce am făcut atunci?
Te-ai căsătorit cu ea?
Aşadar, ai auzit deja povestea.
Bine.
Cum merge aici?
Bine.
Am terminat.
Am reparat şi uşa de la dulap.
Şi dacă vrei mă uit şi la maşina de spălat.
Nu, n-aş putea să-ţi cer asta.
- E un dezastru acolo jos. - Haide.
Cât de rău ar putea fi?
La naiba!
E încă în linişte acolo?
Da, slavă Domnului. Da.
Ar fi ceva, nu crezi?
Dacă am putea dovedi dincolo de orice îndoială
că există viaţă...
După asta.
Ar fi... istoric.
De asta ai făcut-o?
Pentru că vrei să fii parte din ceva "istoric"?
Ăsta nu-i un laborator,
e casa cuiva.
Şi cred că ajutarea acestei familii e tot ceea ce contează.
Nu, îmi pare rău, n-am vrut să spun asta.
Fiica mea a murit într-un accident de maşină
în urmă cu câţiva ani.
După aceea am început să...
Experimentez lucruri.
Cred că a vrut să comunice cu mine.
Şi da, m-ar ajuta să ştiu că este...
Nu ştiu.
Undeva.
Nu asta e.
Grozav!
Cred că am găsit-o.
Aici e.
Bine.
Asta e.
Bun...
Da...
Ce-i aia?
Ed?
E ceva în spatele tău.
Vino încoace!
M-a apucat.
A încercat să mă tragă în apă.
Doamne, uite!
- Dumnezeule, te-ai zgâriat. - Nu e zgârietura.
E o muşcătură, m-a muşcat aşa cum am făcut cu Janet.
- Janet, îmi mai dai unul? - Da.
Janet?
Ce e?
Nu vezi?
Ce să văd?
În bucătărie...
Spune-mi ce vezi.
Se joacă cu cuţitele.
Ascuns în întuneric.
Johnny?
Johnny, ce faci?
Johnny, nu!
Johnny, nu merge!
Aminteşte-ţi ce-a spus dl Warren.
Nu putem permite să ne sâcâie.
Asta-i casa noastră.
Johnny!
Johnny, te rog, întoarce-te!
Ce se întâmplă? Ce este?
Janet a dispărut! Era aici cu noi!
Haide!
Nu.
- Mamă! - Johnny?
Ed, ce se întâmplă?
Johnny e acolo!
- Nu. - Mamă!
Johnny!
- Johnny! - Dă-te în spate.
Unde sunt?
Unde sunt?!
Johnny?
Johnny!
- Dragule, vino aici. - Mamă.
Eşti bine?
E în regulă, dragule.
Unde-i Janet?
Unde-i Janet?!
Janet!
Detectez ceva aici.
Ed, ai grijă!
Mă... vor...
Mă vor...
- Janet? - E în regulă, vino.
Haide.
Eşti aici, cu grijă.
Încet.
Bine.
S-a terminat.
Cum a ajuns acolo?
Eşti în regulă, dragă.
Ce-i asta?
Pot să...?
Ce este?
Se preface.
Ce?
Am dovezi.
Atât de mult pentru un pas de credinţă.
Ce?
Fiica mea nu inventează nimic. Am văzut lucruri.
Am fost surprinsă prefăcându-se.
Nu, nu e posibil.
Aţi văzut-o acolo.
Cum poate o fetiţă de 12 ani să arunce o masă prin cameră? E...
S-a terminat! Înţelegi?
De dragul fiicei tale, nu face asta şi mai dificil decât e.
N-o putea face singură.
Cum îndrăzneşti?
Crezi că eu am pus-o?
Cum rămâne cu poliţia?
- S-a terminat. - Şi ei sunt mână în mână?
În regulă.
Dar voi doi?
Voi ne credeţi, nu?
Vrem să ajutăm.
Dar dacă Biserica vede înregistrarea,
toate astea se vor termina.
Vor să se distanţeze de tot ceea ce
seamănă cu o farsă.
Vreau să plecaţi, vă rog.
Plecaţi.
Plecaţi la naiba!
Plecaţi!
Poate că aţi putea contacta spiritul într-un fel,
să comunicaţi direct cu el.
Nu pot.
Crede-mă, am încercat.
Îmi pare rău, nu detectez nimic aici.
Atunci asta e?
Le daţi o speranţă şi apoi le-o smulgeţi.
Nu ne place asta mai mult ca ţie.
Vom spune Bisericii despre tot ceea ce am văzut,
dar singura dovadă concludentă pe care o avem,
e un film în care Janet înscenează un incident.
Dar nu au fost acolo zeci de incidente autentice?
Poate vrei astea.
Şi doar pentru că a înscenat asta o dată...
- Nu schimba faptul... - Schimbă totul.
Suntem agenţi ai Bisericii,
ne-ar fi chemat acasă chiar dacă nu ne-ar fi cerut Peggy să plecăm.
Maurice, ai făcut o treabă bună.
Ai fost aici pentru ei când nimeni n-a făcut-o.
Mulţumesc.
Dar, uneori, trebuie să acorzi un vot de încredere.
Crede când nimeni altcineva n-o face.
Nu mă simt bine.
Ştiu.
Chiar ai făcut-o?
Dar de ce?
A spus că vă va ucide.
Dacă nu-i fac să plece.
Nu crezi că e o coincidenţă prea mare
că şi-a înscenat un incident în acea cameră din casă
unde înregistra camera video?
Da.
La naiba!
Lorraine?
Ajută-mă să pun înregistrările.
Pune-o de la început.
Bine.
Îţi aminteşti acele mesaje ciudate şi confuze de la Janet?
Ei bine, de la Bill.
- Da. - Erau doi, nu?
Ăsta e primul.
Ajutor! E... ca... pleacă...
- Credeam că se referea la el însuşi, nu? - Aşa cred.
Ascultă-l pe-al doilea.
Ei... mă vor... Ei... mă vor...
Dacă am dreptate în legătură cu asta...
Ajutaţi-mă! Nu vor să-mi dea drumul...
Am venit aici...
Să-mi văd familia.
Dar nu mai sunt aici.
Cred...
Că vreau să plec acum.
- Dar nu pot. - De ce nu?
O vrea pe ea...
Cu disperare.
Şi aproape o are.
Spune-mi cum să-l opresc.
Dau...
Şi iau.
Am fost acolo la prima ta suflare.
Nu m-ai ales.
Dar am să te urmez
până la moarte!
Stai, nu înţeleg...
Te rog, spune-mi...
Dumnezeule! Scumpo, sângerezi!
Ce se întâmplă?
Spiritul bătrânului
e doar un pion.
Am fost înrobit
să-i slăbească voinţa lui Janet.
Cine l-a înrobit?
Ceva inuman. Ceva ce şi-a luat chip blasfemiator ca să-mi atace credinţa.
Există o prezenta demonică în acea casă.
Trebuie să-l iei pe Vic înainte să plece. Trebuie să ne întoarcem!
Bine.
Mamă, ajută-mă, te rog!
Mamă, te rog!
Mamă, ajută-mă!
Ajutor!
Pentru Dumnezeu, lasă-ne în pace!
Margaret?
Nu.
Margaret, nu!
Johnny, eşti bine?
- Haide. - Mamă.
Trebuie să plecăm.
Să ieşim, copiii.
Mergeţi acasă la Peggy!
- Tu nu vii? - Vin, Janet.
Nu, Janet!
Mamă...
Janet!
Nu înţeleg, la început spui că nu e real
iar acum este.
Vederea noastră a fost blocată de spiritul inuman.
Spiritul bătrânului
nu a putut scăpa până când n-am părăsit acea casă.
Tot ce au trăit a fost o manifestare a ceva demonic.
Bătrânul, strâmbul, au fost doar o mască
pentru a nu vedea adevăratul rău din acea casă.
În viziunea mea a vrut să mă ajute, dar i-a fost teamă.
Şi tot vorbea codificat.
Ceva de genul...
Dau şi iau.
Am fost acolo la prima ta suflare.
Nu m-ai ales.
Dar am să te urmez până la moarte.
Numele tău.
Nu ţi l-ai ales, ţi-a fost dat la naştere.
Exact! Ştiind numele demonului
îţi dă putere asupra lui să-l alungi.
Da. Sigur, dar nu-i ştim numele.
Sau poate că da.
De ce altceva ne-ar da indiciul ăsta?
Ar trebui să creadă că îl ştim într-un fel.
Ce vom face acum?
Un spirit inuman puternic ce să acopere viziunea lui Lorraine
e prea mult pentru mine.
Trebuie s-o aduci pe Janet la biserica înainte s-o ucidă.
Janet!
Margaret?
Janet!
Slavă Domnului că aţi venit. Janet e acolo.
- Ed, eşti bine? - Da.
Mă duc înapoi.
Nu, Ed! Nu!
- Peggy, stai aici! - Nu, nu...
Aşteaptă în maşină cu copiii! Aşteaptă...
Janet!
Urcaţi în maşină.
Haideţi.
Şi tu Peggy, haide!
Ed?
Ed.
Ed?
Haide!
Ed!
Nu se deschide.
- Lasă-mă să încerc. - Rahat!
Trebuie s-o doborâm!
- Bine, aşteaptă aici. Da. - Grăbeşte-te!
Ed, scumpule, aşteaptă.
- Stai, acum vine Vic. - Nu pot să aştept.
Mă duc după ea.
Nu, Ed, nu!
Opreşte-te!
Nu poţi să-i faci faţă singur.
Are nevoie de ajutorul nostru.
Ed, te rog! Te rog! Aşteaptă pentru mine...
Te rog să aştepţi.
Nu te pot pierde.
Sunt foarte speriată.
Ştiu.
Şi eu sunt.
Dar trebuie s-o ajut.
Cum rămâne cu viziunea mea?
Ştiu că ţi-am promis ceva, scumpo...
Dar trebuie să o fac.
Te iubesc, Lorraine.
Ed, nu!
Nu!
Opreşte-te!
Ed!
Nu!
Nu...
Ajutaţi-mă!
Janet, unde eşti?
Ajutor!
Janet!
Ajutaţi-mă!
Janet!
În numele Tatălui, al Fiului şi al Sfântului Duh.
Care-i numele tău?
Care e?
Care-i numele tău?!
Ştiu numele tău.
Te-am întrebat.
Spune-mi cine eşti!
Mi-ai spus.
Mi-ai spus numele tău.
Şi l-am scris!
Am nevoie de Biblia mea.
De ce? Ce se întâmplă?
Numele demonului ne dă putere asupra lui.
V-A-L-A-K
Valak.
Janet!
Vic! Vic!
Dă-mi drumul!
- Nu, Lorraine, nu. - Mă duc.
Lasă-mă pe mine. Lorraine!
Ed!
Lorraine!
Ed!
Janet!
Nu.
Janet, nu! Nu!
Te-am prins.
Doamne!
Nu!
- Janet! - Ed!
Ed!
Lorraine!
Ed!
Numele tău îmi dă stăpânire peste tine, demonule.
Şi ştiu care e numele tău.
Eşti Valak!
Blasfemiatorul.
Profan... ieşit din groapă de şarpe.
În numele Tatălui, al Fiului şi al Sfântului Duh.
Te condamn înapoi în Iad!
Nu!
Ed!
- Te am! - Ed!
Dumnezeule. Janet!
- Doamne! - Bine.
- Ed, eşti bine? - Vezi-o pe ea.
Janet? Doamne! E în regulă?
O să chem o ambulanţă.
Ridică-te.
Aşa, respiră adânc.
Respiră adânc. Aşa.
Va fi bine.
Arată bine?
- Ai salvat-o. - Nu.
Tu ne-ai salvat.
Nu ţi-am spus că era menit să fie?
Dar ai crezut în mine.
Fără tine, n-aş fi reuşit.
Vă mulţumim că v-aţi întors.
Vino aici. Stai jos.
Ştii...
Asta m-a ţinut în siguranţă
de când eram copil.
Vreau să-l ai tu.
Iar atunci când vei creşte...
Caută pe cineva care are nevoie şi dă-i-l.
Batem palma?
Sunt foarte norocoasă.
Ai spus că o persoană poate schimba totul.
Dar...
Am două.
Incidentul din Enfield a devenit unul din cazurile
cele mai documentate din istoria paranormalului.
Peggy Hodgson a locuit tot restul vieţii în casa de pe Green Street.
În anul 2003 a murit în linişte stând într-un fotoliu din camera...
unde Bill Wilkins a murit cu 40 de ani mai devreme.
Bine...
ATENŢIE! NU DESCHIDEŢI SUB NICIO FORMĂ
Traducerea şi adaptarea FlorinA
Sincronizarea: DISTEL Subs Team