Vi behöver bearbeta det som hände med Nina förra månaden.
Vi tyckte alla så mycket om henne.
Det kommer att bli jobbigt, men jag ska låtsas att jag är Nina.
När ni känner för det ska ni berätta för mig, för Nina...
...hur hennes självmord har påverkat er.
Okej?
Okej.
Jag vill bara säga till dig, Nina-
-att jag inte förstår hur du kunde ge upp.
Jag ber om ursäkt, Gail. Kan du förlåta mig?
Tänk på din son.
-Nu har han ingen mamma längre. -Varför bad du inte om hjälp?
Du kunde ha bett vem som helst, vi hade ställt upp.
Kan ni förlåta mig?
Du då, Claire?
-Vad då? -Vill du säga nåt till Nina?
Nej.
Du kanske skulle må bättre av att komma närmare dina känslor.
-I så fall har jag en fråga. -Varsågod.
Hon hoppade väl från bron? Där 110:an korsar 105:an?
Ja.
Landade hon på en lastbil med gamla möbler som var på väg till Mexiko?
Vi ska fokusera på våra känslor.
Ingen hittade henne förrän bilen var i Acapulco, över 300 mil därifrån.
Då skickade de tillbaka liket i en kylväska-
-som satt fast i tullen en hel vecka innan Ninas man kunde hämta den.
Snyggt, Nina.
Jag avskyr när självmördare gör det enkelt för sina efterlevande. Fortsätt.
Här. Tack.
-Du kan behålla växeln. -Tack.
-Varför är du kvar? -Jag lagar middag.
-Jag är inte hungrig. -Ni måste äta, säger doktorn.
-Quesadilla? -Visst, vad tusan.
Hej Claire, det är Annette. Vi stannade kvar länge efter att du gått.
Vi vill inte förringa dina känslor-
-men vi anser att du bör hitta en annan grupp.
En som kan hjälpa dig med din ilska.
Du skulle nog få bättre hjälp på annat håll.
Det var allt. Lycka till.
Hej, det är jag.
Kan jag komma förbi och hämta resten av mina grejer?
När du inte är hemma, kanske. Det är nog välbetänkt att vi inte ses.
-lnte än. -Välbetänkt...
-När lärde han sig det ordet? -Klart.
Jag äter snart, jag behöver bara vara ifred.
-Lovar ni det? -Ja, vid mammas grav.
-Er mamma lever. -För övertiden.
-Nej, det vill jag inte. -Åk hem till familjen nu.
Okej, tack.
Glöm inte... Sätt inte på larmet, snälla.
-Jag vet. Förlåt. -Det är bara så högt.
Ja... Hoppas att ni kan sova gott.
God natt.
Helvete!
Herregud...
Visst är det en skön kväll?
God morgon.
God morgon. God morgon, mrs Bennett.
-Vad är klockan? -Ni är så kall.
-Jaså? -Ja, er stackare.
Kom, kom...
Såja...
Förlåt.
-Den funkar inte. -Jo, ni måste.
-Min systers ärr försvann. -Det spelar ingen roll.
Ni måste testa, det vore bra för er.
När jag bytt om åker vi till mottagningen. Vad är det?
Ingenting.
Ta inte Crescent Heights.
-Hur kan ni veta det? -Jag känner det.
Det känns som att tryckas ner i en säck och dras fram över tundran av en häst.
Jag förstår inte.
Sväng vänster och ta Fairfax, är du snäll.
-Okej. -Förlåt. Tack.
47?
Det är er tur.
Säg mitt namn i stället, ingen bryr sig.
-Hur mår du? -Jag mår riktigt bra.
-Stödgruppen har hjälpt massor. -Vad bra.
Bara andra kvinnor, som inte är det minsta hotfulla.
-Precis. -Bra.
Kära nån...
-Jag hittar inget recept. -Doktor Shipman sa att de skickat det.
Säkert. Huvudet mitt skulle lossna om det inte satt fast.
Jag är likadan. Jag skriver kom ihåg- lappar om mina kom ihåg-lappar.
-Hur är det med din dotter? -Hon går snart sista terminen.
-Tack för att du frågar. -Vill hon gå på UCLA?
Ja.
Rekommendationer från alumner kanske kvittar, men jag skriver gärna en.
Det ska jag lägga på minnet. Vad gulligt av dig.
Jag vill inte ödsla din tid. Jag fixar Percocet och OxyContin till dig.
-Säg inget till nån. -Jag ber dem skicka receptet igen.
-Tack. -Tack själv.
-Fortsätt kämpa. -Det ska jag.
Det går bra för dig.
Nej, nej. Ställ den...
-Du kan åka hem, Silvana. -Det är tidigt.
-Nej, det är det faktiskt inte. -Jag kan tvätta av uteplatsen.
-Åk hem, är du snäll. -Menar ni det?
Ja.
Ja, okej då.
Gör inte så.
Eres muy bonita. ¿Comprende?
Vacker.
Vad du ljuger.
Ta av dig byxorna.
Nej, nej... Nej.
Här... Jag hittade dem i garaget. Till dina barn.
-Tack. Är dina vuxna? -God natt.
Vänta...
-Vad är det för låda? -Jag fick den av chefen.
-Vad menar du? -Fråga henne, du.
-Den kan du inte ta. -Men fråga...
Titta vad du gjorde nu!
De här sakerna får du inte ta.
Gör du det ska jag uttala en förbannelse över din familj.
-Tokkärring. -Försvinn!
Nu är jag hemma.
Vad sent du kommer.
Som vanligt, vännen.
-Vad har du i lådan? -Leksaker.
-Till Felipe? -Nej, jag ska spara dem åt frun.
-Bad subban dig att göra det? -Säg inte så, vännen.
"Skjutsa mig till knarklangaren, Silvana."
Sluta, sa jag.
Du får för dåligt betalt för att stå ut med det där, mamma.
Om jag var du skulle jag sluta.
Du är inte jag, gumman.
-Vill du ha nåt att äta? -Nej, min mage krånglar.
-Jag mår inte så bra. -Det är subbans fel.
Sluta säga så!
-Var inte så ful i mun. -Det är ju sant.
Stick, Arturo.
Stick, sa jag!
Vad fan vill du?
-Jag tar gärna nåt att dricka. -Herregud...
Försvinn.
Varför är du så taskig?
Jag är ledsen att behöva säga det, men jag tror inte på spöken.
-Du är ändå en fegis. -Det vet jag.
Vad är det som hindrar dig?
Du tror varken på Gud, himlen eller helvetet.
Du tror inte på nåt alls.
Jag vet.
Gör det på en gång.
-Vad då? -Gör det bara. Varför inte?
-Släpp! Sluta! -Var inte så feg.
-Helvete, vad ont det gör! -Jag förstår det.
-Tydligen inte! -lsär med benen lite till.
Ända från bäckenet. Känn höftlederna mjukna. En gång till.
Herrejävlar!
-Vad glor ni på? -Fokusera nu.
-Det gör jag. -lnte alls.
-Det gör jävligt ont. -Du har haft spikar i benen i ett år.
Det är klart det gör ont.
-Din läkare bad om en bedömning. -Av mina tjusiga balettsteg?
Om varför du inte har gjort några framsteg på ett halvår.
Jag har gått på varenda inbokad tid.
Det kanske skulle gå bättre för dig med nån annan.
Okej, visst.
Vart ska vi?
Söderut på 110:an.
-Säg till när vi närmar oss 105:an. -Okej.
Jag hade rast och tittade bortåt. Plötsligt såg jag en kvinna på kanten.
-Jag förstod att hon tänkte hoppa. -Vad gjorde du?
Jag skrek åt henne att inte hoppa.
Hon hörde mig nog inte, det var för långt ifrån.
-Hur länge stod hon där? -Ganska länge.
-Några minuter? -Kanske det.
Då var hon inte helt övertygad.
Det skulle jag inte säga. Hon gjorde det ju, och lyckades.
Visst...
-Jag måste jobba vidare. -Kan vi... Okej.
-Stod ni varandra nära? -Ja.
Det var tråkigt att höra.
Vad är det?
-Vad gör ni? -Jag ska bara kolla.
-Kom tillbaka! Det är farligt! -Sitt kvar i bilen, Silvana!
-Det är farligt! -Det är ingen fara.
Kom tillbaka!
-Hej, Claire. Hur mår du? -Jag mår fint.
Vad roligt. Har du hittat nån ny stödgrupp?
Lustigt att du frågar. Jag har beslutat att stämma stödgruppen.
Kära nån.
Inte själva stödgruppen, utan staden Los Angeles-
-som ansvarar för centrumet som anordnar stödgruppen.
Du känner nog inte till precedensfallet McDonnell mot staden Glendale.
Det slogs fast att stödgrupper får "diskriminera medlemmar"-
-men inte i de fall diskriminering är olagligt-
-det vill säga på grund av etnicitet eller religion-
-eller av subjektiva, personliga skäl.
Det vill säga när Claire är en jäkla subba.
-Men en stämning... -Jag skojar bara.
Jag vill bara ha Ninas adress.
-Nina från gruppen? -Hon som tog livet av sig, ja.
Den kan jag absolut inte lämna ut.
-Jag sa att jag skojade om stämningen. -Ja...
Nu gör jag inte det.
-Hej. -Hej.
-Jag heter Claire. -Hej Claire.
Jag bodde här när jag var liten.
-Det låter säkert underligt. -Nej.
Jag tänkte fråga om jag fick se mig omkring-
-men nu när jag står här känns det som en dum idé.
-Nej, kom in. -Menar du det?
-Det är lite rörigt just nu. -Det gör inget.
Vi har gjort om lite.
-Vi blåste ut hela köket. -Just det.
-Jag gillar att ha plats för gäster. -Det tror jag det.
Får jag gå upp och titta?
-Javisst. -Okej.
Jag förmodar att det här var ditt rum.
Ja.
-Jag hade inte Svampbob på väggen. -Det förstår jag.
Det var mer lila och rosa...
Hur såg det ut mer?
Mamma målade en scen ur "Nötknäpparen" på väggen.
-Vilken scen? -Den med mössen.
-Hur gammal är... -Casey. Han är fem år.
-Fem... Då är det fullt upp. -Ja.
Han sover hos min mamma för att han drömmer mardrömmar.
Vad jobbigt.
Då så.
Ja... Här är det sig likt.
Ja, sovrummet har vi inte gjort nåt med.
Vi skulle det, men det blev inte så. Det blev aldrig av.
Nu ska jag gå.
Tack än en gång.
-Det var intressant. -Vad roligt.
Du spelade bra, men vi har inte gjort om nånting.
-Ursäkta? -Annette ringde när du hade gått.
Hotade du henne verkligen?
Ja.
Varför det?
Jag vet inte, ärligt talat. Jag vet inte.
Nina sa aldrig nåt om dig.
-Varför lät du mig fortsätta? -Jag ville se hur långt du skulle gå.
-Förlåt. -Nej, det var ju roligt.
-Det här var sjukt. -Precis som du.
-Jag vill åka till Tijuana i morgon. -Varför det?
Till det där apoteket.
-Är det så klokt? -Du har väl grönt kort?
Ja, men det är en lång resa...
-Vill du inte, ber jag nån annan. -Okej, jag kör.
-Är vi i Orange County än? -Jag vet inte.
-Ser du bara vita människor? -Jag vet inte. Kanske.
-Då är vi i Orange County, för fan. -Fina hus.
Jag avskydde rättegångarna här.
För det första utgick jag ifrån att alla var idioter.
För det andra utgick jag ifrån att alla var nazistsympatisörer.
"Jag är medborgarrättsadvokat."
"Ge inte min klient dödsstraff för snatteri."
Okej...
-Fråga inte om Nixonbiblioteket. -Har ni tagit medicinen?
Om jag hade jag gjort det skulle vi väl inte åka till Tijuana?
-Hur gör man? -Jag kan engelska.
Vad bra.
-Vad behöver du? -Jag har skrivit en lista.
Jag kollade på nätet för att se om det är samma här.
Det var mycket. Ska det räcka åt en hel småstad?
-Det här tvättmedlet är jättebra. -Ta det.
-Har du recept? -Jag trodde inte att det behövdes.
Vid gränsen, annars beslagtar de dem.
Hur gör vi då? Hur gör vi?
-Vi öppnar upp jungfru Maria. -Nej, tänk om vi åker fast.
Du är rik och vit. Har du nånsin åkt fast?
Ta nåt annat än Maria, jag har svårt för allt religiöst.
Du har nog större problem än så.
Insiktsfullt...
Det är rätt.
Vilken var din favoritrestaurang när du bodde här?
-Är ni hungrig? -Ja, det är jag.
Jag vet ett bra ställe, men det är inte billigt.
De finns inga begränsningar.
-Vi går dit. -Okej.
-Vem är han, sa du? -San Judas Tadeo.
Judas Taddeus.
Skyddshelgon för förlorade och förtvivlade fall.
Perfekt.
-Vad är det? -Silvana!
-Sötnos! -Vilken överraskning! Hur är det?
Det är bara bra. Vilket mirakel!
Det här är fru Bennett. - Mina väninnor Irma och Inocencia.
-Trevligt att träffas. -Angenämt.
Jag hörde det ryktas att stackars Nuncio inte hittat nåt jobb.
Jo då, min make arbetar.
-Jaså? -Javisst, han har ett jättebra jobb.
-Han bygger pooler, stora pooler. -Är det sant?
Jag kommer snart.
-Hur mår Christina? -Min dotter mår bra.
Hon är ju så vacker. Har hon gift sig än?
Nej, inte än. Hon är sjuksköterska.
Så går det i USA.
Vill du shoppa mer eller ska jag skjutsa hem dig?
-Shoppa. -Vad bra.
Här får ni er växel.
Tack för lunchen, den var underbar.
Trevligt att träffa er, damer.
Det var roligt att se er.
Vi kanske ses snart igen.
Hej med dig, sötnos. Ha det så bra.
Hej med er. Hej då.
Jag glömmer bort att ni förstår spanska.
Jag förstod några ord, men det var främst subbornas attityd.
-Tack. -lngen orsak.
De var mina vänner när jag var yngre.
Nu är de inte det. På grund av pengar.
-Det är för jävligt. -Sånt är livet.
-Vad händer nu? -Sätt er upp.
-Helst inte. -Det vore nog bra om ni sitter upp.
-Jag vill inte, Silvana. -Gör det nu!
Snälla!
Kör in till kanten.
Herregud... Helvete.
Kan jag få ringa? Jag vill meddela min man att vi blir sena.
-Visst. -Tack.
-Jason Bennetts kontor. -Det är Claire. Koppla fram mig.
-Han är upptagen. -Det är viktigt.
Vad gör du här?
-Jag ville kolla att du kom hem ordentligt. -Du kunde ha ringt.
Telefonsvararen går jämt igång och sen hör du aldrig av dig.
-Visst... -Hej Silvana.
Mr Bennett! Så roligt att se er.
-Vad smal ni har blivit. -Okej, allt är bra nu.
Allt är bra, du kan åka.
Ska du inte ens tacka mig?
-För att du utnyttjade din position? -För att jag räddade dig.
-Vi köpte bara tvättmedel. -Och vad det nu är du har där i statyn.
Hej då.
-Hej då. -Hej då, Silvana.
Hej då, Jason.
Jag kanske borde hämta resten av mina saker.
Inte i kväll, det vore inte välbetänkt.
-Du ringde inte min assistent. -Jag gör det i morgon.
-Du ljuger. -lnget undgår visst dig.
Du ser inte ut att vara på väg härifrån.
Jag skulle vilja veta hur du har det.
Jag har mått bättre.
Förlåt.
Det här kommer att låta konstigt och som om jag har en massa baktankar.
Det fixar jag.
Jag vill inte ha sex eller nåt sånt-
-men kan du sitta inne hos mig tills jag har somnat?
Självklart.
Det var ju enkelt.
-Så... -Tack.
-Ska jag lägga mig bredvid dig? -Nej, sitt i fåtöljen.
Okej.
Ska jag berätta en godnattsaga?
Ja.
Ja, berätta en saga-
-där slutet är gott för den elaka häxan.
Det kan jag göra.
Tack.
Det var en gång en drottning som bestämde sig för att resa-
-till det förtrollande landet Tijuana.
Jason?
Jag behöver skjuts.
-Jag måste iväg på ett ärende. -Det gör inget.
Tack för att du inte frågar varför jag sitter så här.
Eller varför du kommer hem till mig?
Jag är ingen stalker.
-lnte i ordets rätta bemärkelse. -Det spelar ingen roll.
Jag gillar din inställning.
Det gjorde de bra, och snabbt.
-Är det granit? -Ja.
Varifrån kommer den? Jag vill ha en köksö på baksidan.
-Det var nån grek, du kan få hans kort. -Det vore snällt.
Hon var 31 år.
Ja.
-Det trodde inte jag. -Varför inte?
Hon kändes yngre.
-Kan du...? -Visst.
-Ja? -Oj, förlåt.
-Det där är nog inte tillåtet. -Det skiter jag i.
Tack.
-Jag har precis varit i Tijuana. -Varför det?
En kille jag var ihop med ville åka dit och bli full-
-och titta på tjejer som har sex med åsnor.
Jag skojar bara.
-Jag var där med jobbet. -Vad då för jobb?
-lnget intressant. -Okej.
-Vet du hur min fru tog livet av sig? -Ja.
Skrev hon nåt brev?
Nej.
Vi gjorde en övning i stödgruppen-
-där en av deltagarna låtsas vara den som har dött.
Vill du veta vad jag sa till min vackra fru?
Ja.
"Tack för att du förstörde mitt liv."
"Tack för att du förstörde Caseys liv."
"Tack för att du lämnade mig i den här jävla röran."
"Jag hatar dig så mycket att jag knappt kan andas."
"Må du brinna i helvetet, det är där du lämnat mig och Casey."
Jag tror att jag skrämde den andra deltagaren.
Den trodde nog att jag skulle puckla på den.
-Skrämmer jag dig? -Ja.
Men det gör inget.
Skål, kompis.
Okej...
-Det var en utmaning. -Jag måste reda ut en sak.
...sa han, och stämningen förändrades.
-Allvarligt... Jag vill inte ha sex. -Jag vet.
-Jag ville bara reda ut det. -Jag vet.
Jag förstår, jag gillar inte heller att sova ensam.
Inga tveksamheter.
Helvete. Aj!
Nej, nu får det ta mig fan räcka med ärlighet.
Helvete.
Vad är det?
Jag tog en jävla taxi.
-Varför det? -Jag insåg plötsligt...
Du är deprimerad och jag har inte ditt nummer.
-Skulle jag ta livet av mig? -lnte för att det angår mig.
-Det gjorde jag inte, jag lever. -Jag ser det.
-Ta-da... -Vad bra, du är inte död.
Jag slipper bryta mig in och ringa polisen. Vilken lättnad.
Det räcker att du säger att du ville komma.
Hur kul vore det?
Bra, tjejen.
Bra.
Vissa primitiva folkslag tror att man stjäl nåns själ när man fotar dem.
-Hej, horan. -Hej.
-Tack för tabletterna. -Vad gör du här?
Han tycker inte ens om dig, han sörjer ju mig.
-Han tänker inte klart. -Lägg ner, för fan.
Du utnyttjar folk.
Jag vet.
-Fan ta dig. -Ditt språk har försämrats sen gruppen.
Jag hörde att han ropade åt mig att inte hoppa.
"Hoppa inte! Hoppa inte!"
Helvete!
-Vad är det? -Mamma kommer med Casey. Vänta här.
Vad har hänt med ditt ansikte?
Kan jag få kissa klart?
Herregud.
-Jag fyller år i dag. -Grattis.
-Kan jag få en drake? -Du fyller år först nästa vecka.
Jaha, okej.
Jag vill ha en stor drake som ser ut som en haj.
Jag gillar djur som bits.
Är allt bra?
Ja.
Det är bra. Jag mår fint, tack.
Vatten.
-En hel familj? -Ja.
-Vad tycker du om den här? -Allt är ju blått, det är fånigt.
Picasso gjorde så och det gick ju ganska bra.
Den här, då?
Jag kommer snart.
Jag borde slå bort det där flinet!
-Ursäkta? -Du hörde vad jag sa.
Lämna mig ifred, för fan!
-Ja? -Jag känner Claire.
-Du skjutsade väl henne till mig? -Just det. Hon sover nu.
-Hon var mycket trött. -Hon glömde den här.
Tack.
-Jag väntar här. -Ursäkta?
Jag är lite orolig för henne.
Vill du komma in?
Claire...
-Claire. -Herregud.
Förlåt.
-Är du här eller hallucinerar jag? -Det är jag.
Bevisa det.
Du får lov att lita på mig.
Jag ljög när jag sa att Nina inte skrev nåt brev.
Det är inte särskilt originellt.
FÖRLÅT MIG
Silvana berättade om olyckan.
Och din lille son.
Silvana borde knipa igen sin feta käft.
-Hon bryr sig om dig. -Det får hon betalt för.
Det är inte mitt fel att hon blir blödig.
Det får inte du heller bli.
Jag kan inte rädda dig.
Jag kan knappt rädda mig själv och min son.
Det ber jag dig inte om.
Silvana...
Ja?
Silvana... Du har ovanan att släppa in alla möjliga.
Han är ju er vän.
-Nu blir ni nog arg... -För vad då?
Jag bjöd hit honom och hans son på lunch.
-I övermorgon. -Va?!
Jag kan göra tamales, det gillar väl ni?
Det struntar jag i, det spelar ingen roll.
Herregud.
Vad sa han, då?
Han tackade ja.
Vad bra.
Bra.
-Du kanske kan göra mangotamales. -Javisst.
-Var det nåt mer? -Ja.
Nästa gång någon ringer på-
-måste du fråga mig innan du släpper in dem.
-Ja, ja. -Även om det är den jävla Jesus.
-Ni behöver inte säga så. -Gör tamales, så handlar jag.
Nu fixar vi det här.
-Hej. -Hej.
-Jag trodde inte att du skulle komma. -Jag måste säga en sak.
Okej.
Jag har väldigt ont.
Det vet jag.
Det kanske du vet, men ibland tror jag att du ser mig-
-som en vresig gammal kärring som bara hittar på alltihop.
Vill du bli bättre? På riktigt, vill du det?
Ja, det vill jag.
Annette...
-Lägg av, jag vill prata med dig. -Jag har inget att säga dig.
-Jag vill be om ursäkt. -Du satte mig i klistret.
-Du fick mig att agera oprofessionellt. -Jag har med mig en försoningspresent.
-Vad då? Ett förgiftat äpple? -Nej, en riktigt fin flaska vodka.
-Vilken sort? -En stor, från Costco.
Visa den.
-Ställ den på golvet. -Va?
Jag godtar ursäkten. Ställ flaskan på golvet och åk hem.
-Ska jag inte ge den till dig? -Nej.
Som du vill.
-Ha en bra dag. -Detsamma, Claire.
-Får jag bada? -Du har inga badbyxor med dig.
-Du kan bada i kalsongerna. -Nej!
-Då får du bada naken. -Nej.
Jag kanske har nåt han kan låna.
Silvana behöver ändå lite tid till att förbereda.
Ett ögonblick.
Då får du säga tack.
Silvana?
-Silvana! -Vad är det?
Kan du komma och hjälpa mig?
-Var är ni? -Här.
-Vad gör ni här? -Jag letar efter badbyxor till Casey.
-De kanske... -Jag hittar nåt.
Tack.
-Jag hoppade av stödgruppen. -Jaså?
Jag var alldeles för arg.
-Det var tröttsamt. -Det är skönt att vara arg.
Det blir som en drog.
-Jag ska nog jobba igen nästa vecka. -Jaså?
-Jag måste få nåt att tänka på. -Det finns det mediciner för.
Vi ska nog flytta också.
Vad beslutsam du är i dag.
Jag har inte fixat håret.
-lnte jag heller. Vad är det för fel? -lngenting.
Det ser jättefint ut.
-Får jag fråga en sak? -Visst.
Hur kan du bo kvar här?
-Jag tycker om mitt hus. -Jo, men...
Känns det inte som om du var omgiven av spöken?
-Nej. -Du förstår vad jag menar.
-Alla minnen... -Vill du ha lite mer vin?
-Visst. -Okej...
Hördu, piraten. Vill du dyka efter skatter?
Är du beredd?
-Vi borde applådera. -Nej, nej... Sluta.
Ge mig bara tallriken.
-Vad roligt att ni kunde komma. -Tack.
Det tycker jag med.
-Strunta i det, Silvana. -Ett ögonblick.
-Vad har suttit på väggen? -Jag vill ha nåt som passar in bättre.
-Okej. -Mrs Bennett... En man söker er.
-Vad heter han? -Det sa han inte.
-Vet du vem han är? -Nej.
-Be honom gå, det är säkert Jehovas. -Han ville vänta.
Herregud, jag kommer snart.
Han sa inte vad han hette.
-Försvinn, annars ringer jag polisen. -Förlåt mig.
Jag önskar att jag kunde göra nåt. Jag står inte ut.
Jag skulle vilja byta plats med dig.
Jag ville säga det på rättegången, men fick inte för mina advokater.
Din jävel!
Försvinn härifrån! Försvinn!
Jag borde döda dig!
Sluta, Claire!
Släpp inte in honom, Silvana!
-Hon har rätt. -Försvinn härifrån!
Herregud...
Herregud.
Hoppa inte!
Hoppa inte...
Hoppa inte!
-Vad fin du är i håret. -Tack.
-Jag önskar jag kunde säga detsamma. -Nej, det funkade inte på mig.
-Du undrar säkert över tårtan. -Jag ville inte vara ohövlig, men ja.
Annette frågade vad vi hade velat göra, om vi inte haft kroniskt ont.
Jag avskydde hennes fåniga övningar.
Du sa att du ville ha sex med hela Madrids fotbollslag.
Din önskan var vämjeligt innerlig.
Vad är det för fel med att vilja göra sonens tårta från grunden?
Alla i gruppen grät när jag sa det.
-Alla utom du. -Jag hade mina skäl.
-Det vet jag nu. -Ja, jag vet.
Ärligt talat så har jag aldrig imponerats av din helgonlikhet.
-Helgon hoppar inte från broar. -Du får poäng för utförandet.
Jag trodde väl att du skulle uppskatta det.
Önska dig nåt.
Jag kommer inte på nåt.
Det spelar ingen roll, blås bara.
-Det är ingen fara! -Rör mig inte!
Inga mer mediciner! Ta bort den!
Hjälp, tack!
Det är ingen fara.
Drive in-biograferna var en symbol för ungdomskultur, men är nu sällsynta.
En av de sista drive in-biograferna finns i Riverside i Kalifornien.
Du borde äta nåt. Lite äppelmos, kanske?
-Vi var på en drive in-bio. -Vilka då?
På vår första dejt, när vi pluggade juridik på UCLA.
Jag borde ha anat att du var advokat.
-Mitt i prick, Imelda. -Maylia.
Men jag gillar mina skor.
Jag fick veta att han gillade Billy Joel, utan att vara ironisk.
Jag blev så full på rom och cola.
Han höll i mitt hår medan jag kräktes.
Han strök mig över ryggen och sa:
"Allt kommer att bli bra, allt kommer att bli bra."
Vad snällt.
Jag trodde på honom.
-Vi ska åka en sväng, Silvana. -Hem, ja.
-Nej, till Riverside. -Nej, bara hem.
Riverside. Du ska få se.
Mår ni bra?
Silvana...
-Colan är slut. -Jag köper mer.
-Nej... -Jag ordnar det.
Nej, jag gör det. Jag måste ändå gå ut.
-Vill du ha nåt? -Nej tack.
Var försiktig.
Jävlar.
-Visst är det jobbigt utan mediciner? -Det är ofattbart jobbigt.
Vad skulle Judas Taddeus ha gjort?
Den jäveln skulle lägga sig på spåret-
-och låta Union Pacific göra slut på lidandet.
De behöver väl nån kilometer för att stanna?
-Nåt sånt. -Okej.
De sista tankarna är viktiga, de är allt man får med sig.
Pommes frites från McDonalds.
Coppertones solskyddskräm... Jag älskar doften.
Jag spelade mus i "Nötknäpparen" tre år i rad.
Du var bedårande.
Jag ville spela sockerfén, men mamma sa att jag inte var tillräckligt graciös.
Tiden börjar bli knapp.
Säg det, Claire.
Säg det.
Jag var en bra mamma.
Mrs Bennett!
Silvana!
Nu får det vara nog!
Jag har stått ut med er attityd, men nu orkar jag inte mer!
Ni går till sängs med alla tölpar ni har till hands!
-Ni super och tar droger! -Silvana...
Ni behandlar mig som en hund och betalar därefter!
Jag vet inte varför jag bryr mig! Varför ber jag för er?
Vet ni vad? Ta livet av er om ni vill!
Förlåt mig, jungfru Maria, men jag är inte mer än människa!
Ni har så mycket bra saker i ert liv.
Ni körde iväg mr Bennett när han bara ville ta hand om er!
-Han förlorade också sin son! -Silvana!
Du får fortsätta, jag förstår att du är frustrerad...
Jag är inte frustrerad! Det lilla ordet kan inte beskriva hur jag känner.
Jag borde ha lämnat er för flera månader sen!
-Silvana... -Vad är det?
Nu har vi ett större problem.
Fattades bara det!
De kommer med hyrbilen i morgon.
-Du får ringa till familjen. -Okej.
Herregud! Det där funkar inte.
-Jag kan sova i fåtöljen. -Nej, Silvana...
-Det går bra. -Nej, snälla.
God natt, Silvana.
God natt.
-Kan jag hjälpa dig? -Jag tänkte inte sno nåt.
-Varifrån har du rymt? -Boise.
-Jag har aldrig varit i Boise. -Det är fint där.
Jag gissar att du är på väg till Los Angeles.
Ja.
Vad har du råkat ut för? Var det blodigt?
Min fallskärm vecklade inte ut sig och jag föll tre kilometer.
-Knappast. -Jo.
-Vad ska du göra i Los Angeles? -Jag ska bli skådis.
Det slutar aldrig lyckligt...
Du kommer att hålla på med porrfilm, så går det för tjejer från Idaho.
-Usch. Det ska jag inte alls. -Så går det för stygga flickor.
Jag vill bara få dig att undvika en del misstag du är på väg att begå.
Är du alltid en sån jävla argbigga?
Nån har visst läst Shakespeare.
Vet ni vad som skulle sitta fint nu?
Hembakad sockerkaka med fudgeglasyr.
Vill du tjäna en hundring?
Kan du baka en sån åt mig?
Visst.
Köket är här inne.
Kan jag hjälpa till på nåt vis?
-Ja, håll dig borta. -Okej.
HAN HÖR HEMMA HÄR.
Kan jag få prata med Jason?
Då vill jag lämna ett meddelande.
Hälsa honom och tacka för presenten.
Ja.
Mrs Bennett... Mrs Bennett...
-Mrs Bennett... -Vad är klockan?
Det är i morgon. Flickan tog er väska och pengarna på bänken.
Herregud... Då underskattade jag henne.
-Jag ringer till polisen. -Nej, jag kan spärra mitt kort.
Nej, hon utnyttjade att ni är sjuk.
-Jag visste direkt att hon var stygg. -Hon är bara ett barn.
-Jag sa ju det. -Jag vet.
Den är hembakad. Så ska fudgeglasyr smaka.
-Tjuven kan baka. -Verkligen.
-Hej. -Hej.
-Är Casey hemma? -Han leker hos grannen.
-Får jag komma in? -Ja.
-Vänta. -Vad är det?
Vänta ett ögonblick, bara.
Det är lugnt, det var inget.
Översättning: Martina Nordkvist www.hippeismedia.com.
NOBLE ENTERTAINMENT AB Ansvarig utgivare: Sara Karlsdotter de Costa