Držte postavení!
Tudy, vy blázni.
No tak, rychle!
Rychle, všichni!
Rychle!
Dolů, dolů!
Osm, devět, deset.
Kili!
Poběž!
Elfové.
Nevidím, kam ta cesta vede.
-Půjdeme dál nebo ne? -Půjdeme dál, to je jasné.
Myslím, že to bude moudré.
Tak pojď, bratře.
Údolí Imladris.
V obecné řeči je dnes známo i pod jiným jménem.
Roklinka.
Zde leží poslední domácký dům na východ od moře.
Tohle jste plánoval celou dobu.
Uchýlit se k našemu nepříteli.
Tady žádné nepřátele nemáte, Thorine Pavézo.
Jedinou zlovůlí v tomto údolí je ta, kterou si nesete s sebou.
Myslíte, že elfové dají naší výpravě své požehnání?
Pokusí se nás zastavit.
Jistěže se o to pokusí, ale my potřebujeme odpovědi na naše otázky.
Má-li se nám to povést, tak s nimi musíme jednat taktně a uctivě.
A s nemalou dávku šarmu.
A právě proto necháte všechno mluvení na mně.
Mithrandire.
Lindire.
Buďte ve střehu.
Doslechli jsme se, že jste vstoupili do údolí.
-Musím mluvit s panem Elrondem. -Můj pán Elrond tu není.
Není tu?
Kde je?
Všichni k sobě! Semknout řady!
-Gandalfe. -Pane Elronde.
Příteli.
Odkud jedete?
Pronásledovali jsme smečku skřetů, kteří přišli z jihu.
Několik jsme jich pobili u vchodu do tajné cesty.
Divné, že se skřeti objevili tak blízko našich hranic.
-Někdo nebo něco je sem přilákalo. -To jsme možná byli my.
Vítejte, Thorine, syne Thráinův.
Nemyslím, že se známe.
Máte výraz svého děda.
Thróra jsem znal, když ještě vládl pod Horou.
Vskutku? O vás se nikdy nezmínil.
Co to říká? To nás chce jako urážet?
Ne, mistře Glóine, nabízí vám jídlo.
V tom případě nás veďte.
Ochutnej to. Alespoň jedno sousto.
Zelené jídlo mi nechutná.
Kde je maso?
Mají nějaké hranolky?
Je od vás milé, že jste nás pozval. Na večeři ale nejsem vhodně oblečen.
To nejste nikdy.
Tohle je Orkrist.
Skřetodrv.
Proslulá čepel ukována Vznešenými elfy ze Západu.
Mým rodem.
Ať vám dobře slouží.
Tohle je Glamdring.
Vrahomlat. Meč krále Gondolinu.
Tyto meče byly vyrobeny pro válku se skřety v Prvním věku.
Ani bych to nezkoušel, chlapče. Meče nesou jména velkých válečných činů.
Co to říkáte? Že můj meč ještě bitvu nezažil?
Ani si nejsem jistý, jestli to vůbec meč je.
Spíš takový perořízek.
-Kde jste k nim přišli? -Ve zlobří jeskyni u východní cesty.
Chvíli předtím, než nás přepadli skřeti.
A co jste na východní cestě dělali?
-Do našich věcí elfům nic není. -Proboha, Thorina, ukažte mu tu mapu.
Je to dědictví mého lidu. Mám ji chránit a s ní i její tajemství.
To je ta trpasličí tvrdohlavost. Vaše pýcha vás jednou zničí.
Stojíte před jedním z mála ve Středozemi, kdo tu mapu umí přečíst.
Ukažte ji panu Elrondovi.
Thorine, ne.
Erebor.
Co přesně vás na této mapě zajímá?
Akademický zájem.
Jak víte, tak staré písemnosti často obsahují skrytý text.
Čtete ještě ve starém jazyce trpaslíků, že?
Kirth ithil.
Měsíční runy.
No jistě.
-Snadno se přehlédnou. -V tomto případě máte pravdu.
Měsíční runy lze přečíst jen ve světle měsíce stejné fáze a ročního období,
což je den, kdy byly napsány.
Dokážete je přečíst?
Tyhle runy byly napsány o svatojánské noci
za světla srpku dorůstajícího měsíce téměř před 200 lety.
Jako by vám bylo do Roklinky přijít předurčeno.
Osud stojí při vás, Thorine Pavézo. Přesně stejný měsíc svítí i dnes.
Postav se k šedému kameni, až zaťuká drozd.
Paprsky zapadající slunce posledního Durinova dne
ukáží na klíčovou dírku.
-Durinova dne? -První den trpasličího nového roku,
když se měsíc na obloze ukáže naposledy ještě za slunce.
Špatná zpráva. Léto už téměř skončilo a Durinův den brzy nastane.
-Pořád ještě máme čas. -Čas? A k čemu? -K nalezení vchodu.
Musíme stát na správném místě ve správný čas.
Pak a jedině tehdy lze ty dveře otevřít.
Tak tohle je váš záměr? Vstoupit dovnitř Hory?
-A co má být? -Někdo by to nemusel považovat za moudré.
Co tím myslíte?
Nejste jediný strážce, který by chtěl Středozem ohlídat.
Trpaslíci, můj pane.
Ztratili jsme je.
Přepadla nás ta elfí pakáž...
O výmluvy ti nestojím.
Chci hlavu toho trpasličího krále.
Přečíslili nás. Nic jsme nemohli dělat.
Stěží jsem si zachránil vlastní život.
Raději jsi jím měl
zaplatit.
Ta trpasličí pakáž se zase brzy ukáže.
Všem rozhlaste,
že na jejich hlavy vypisuju odměnu.
Ne, udělal jsi to samé. Ne že bys to nikdy neudělal.
Dori! Tady máš.
Bombure?
Ať už s naší pomocí nebo bez ní, ti trpaslíci se k Hoře vydají.
Jsou odhodláni získat svůj domov zpět.
Nemyslím si, že by se kvůli tomu chtěl Thorin Pavéza někomu zodpovídat.
-A vlastně ani já ne. -Mně se zodpovídat nemusíte.
Paní Galadriel.
Mithrandire.
Dlouho jsme se neviděli.
Na mě stáří možná dolehlo,
ale na paní Lórienu nikoliv.
Neměl jsem tušení, že pro vás pan Elrond poslal.
Neposlal.
To já.
Sarumane.
Poslední dobou jste měl napilno, příteli.
Řekněte mi, Gandalfe,
myslel jste si, že vaše plány a pikle zůstanou bez povšimnutí?
Bez povšimnutí?
Ne.
Dělám jen to, co považuji za správné.
Ten drak vám leží na srdci už dlouho.
To je pravda, má paní. Draka žádné sliby nevážou.
Ale pokud by stanul po boku nepřítele, tak by to mohlo mít strašlivé následky.
Jakého nepřítele?
Gandalfe, nepřítel byl poražen.
Sauron byl zničen. Jeho síly se mu už nikdy nevrátí.
Gandalfe, už 400 let žijeme v míru.
-V těžko vybojovaném a střeženém míru. -Opravdu žijeme v míru?
Zlobři sestoupili z hor. Drancují vesnice, ničí statky.
-Cestou nás napadli skřeti. -To je předzvěstí války jen stěží.
Do všeho se musíte plést. Hledáte problémy tam, kde žádné nejsou.
Nechte ho mluvit.
Ve Šmakově stínu narůstá něco zlého.
Něco mnohem silnějšího.
Můžeme k tomu zůstat slepí, avšak ono nás to z očí nespustí.
To vám mohu slíbit. Na Zelený hvozd padla nemoc.
Místní mu už říkají Temný hvozd a mluví o...
Ano?
Pokračujte. Řekněte nám, o čem lesní lidé mluví.
Mluví o Nekromantovi, který se usídlil v Dol Gulduru.
O kouzelníkovi, který má moc vyvolávat mrtvé.
To je absurdní. Žádná taková moc na tomto světě není.
Tenhle Nekromant není nikdo jiný než obyčejný smrtelník.
-Kejklíř, který fušuje do černé magie. -To jsem si myslel také.
-Ale Radagast viděl... -Radagast?
O Radagastu Hnědém ani nemluvte.
Je to bláznivý patron.
Je trochu zvláštní, žije osaměle.
O to nejde. Jde o nezřízené pojídání houbiček.
Zakalily mu mozek a zežloutly mu z nich zuby.
Varoval jsem ho.
Nehodí se, aby se jeden z řádu Istari toulal po lesích...
Něco jste přinesl.
Dal vám to Radagast.
Našel to v Dol Gulduru.
Ano.
Ukažte mi to.
Snad mě ani neposlouchal. Jako bych mluvil sám se sebou,
když pomyslím, kolik pozornosti mi věnoval. Jistě.
Co je to?
Pozůstatek Mordoru.
-Čepel z Morgulu? -Meč černokněžného krále z Angmaru.
Byl s ním pohřben.
Když Angmar padl,
tak vzali lidé ze severu jeho tělo a všechen jeho majetek
a uložili ho do vysokých hor v Rhudauru.
Pohřbili ho tak hluboko do skály,
do hrobu tak tmavého,
-aby už světlo nikdy nepoznal. -To není možné.
Ty hrobky střeží mocná kouzla, nelze je otevřít.
A jaký důkaz máme, že tato zbraň pochází z Angmarova hrobu?
-Žádný nemám. -Protože žádný ani není.
Projděme si vše, co víme.
Osamělá tlupa skřetů překročila řeku Bruinen.
Někdo našel dýku z dávných dob.
A lidský kouzelník, který si říká Nekromant,
se usadil v rozpadlé pevnosti.
To moc důkazů není.
Ale tahle výprava trpaslíků mi dělá velké starosti.
Pochybuji o ní, Gandalfe. Nemyslím, že bych takovou výpravu mohl připustit.
Kdyby za mnou přišli, tak jsem je mohl jejich zklamání ušetřit.
Neříkám, že vaše důvody nechápu, Gandalfe...
Oni odcházejí.
Ano.
Věděl jste o tom.
Obávám se, že to nemá smysl.
Můj pane Elronde.
Trpaslíci jsou pryč.
Buďte ve střehu.
Za chvíli vstoupíme do divočiny.
-Baline, znáte to tu, veďte nás. -Dobrá.
Mistře Pytlíku, měl byste s námi držet krok.
-Půjdete za nimi. -Ano.
Je správné, že Thorinu Pavézovi pomáháte,
ale bojím se, že tato výprava uvedla do pohybu síly,
kterým zatím nerozumíme.
Záhadu morgulské čepele je třeba rozluštit.
Ve stínech se před námi pohybuje cosi nespatřeného, nechce se to zjevit.
Zatím ne.
Každým dnem to nabývá na síle. Musíte být opatrný.
Mithrandire?
Proč ten půlčík?
Já nevím.
Saruman si myslí, že zlo dokáže porazit jen velká síla.
Já jsem zjistil něco jiného.
Zjistil jsem, že spíše drobné skutky
a činy všedních lidí mohou temnotu zastavit.
Projevy laskavosti a lásky.
Proč Bilbo Pytlík?
Možná proto, že se bojím.
A on mi dodává odvahu.
Nebojte se, Mithrandire.
Nejste sám.
Pokud mne budete někdy potřebovat,
tak přijdu.
Pozor, držte se!
Bilbo!
Musíme si najít úkryt.
Pozor!
Pozor, bratři!
Držte se!
Tohle není bouřka, tohle je bitva hromových obrů.
Podívejte.
No to mě podržte.
Legendy jsou pravdivé.
Obři! Kamenní obři!
-Schovejte se, vy blázni! -Držte se!
-Co se to děje? -Kili! Chytni se mě!
-Pojďte! Pojďte! -Rychle odtud pryč!
-Běžte! -Pozor!
Pozor!
Skočte!
No tak!
Držte se!
Ne!
Ne! Kili!
Je to dobrý. Jsou naživu.
Kde je Bilbo? Kde je náš hobit?
Támhle je!
Chyť ho!
-Chyťte se mě! -Bilbo!
-Ori, buď opatrný! -Chyťte se!
-Mám vás, brachu. -Vytáhněte ho! No tak!
Ne!
No tak. Vytáhněte ho.
No tak, brachu. Nahoru.
Myslel jsem, že jsme našeho lupiče ztratili.
Ten je ztracený, co vystrčil nos z domu.
Neměl s námi chodit. Nepatří mezi nás.
Dvaline.
Vypadá to tu bezpečně. Prozkoumejte konec jeskyně.
Horské jeskyně bývají neobydlené jen zřídka.
Nic tu není.
-Dobrá, tak jdeme rozdělat oheň. -Ne, žádný oheň. Tady ne.
Jen se trochu prospěte a za prvního světla zase vyrazíme.
Měli jsme počkat v horách, dokud nás Gandalf nedohoní.
-Takový byl plán. -Plány se mění.
Bofure.
Máš první hlídku.
Stopa je čerstvá.
Vydali se k horskému průsmyku.
Kam si myslíte, že jdete?
Zpátky do Roklinky.
Ne, nemůžete se vrátit.
Jste součástí výpravy. Jste jedním z nás.
To právě nejsem, nebo ano?
Podle Thorina jsem s vámi neměl jít a měl pravdu.
Nejsem Bral, ale Pytlík. Nevím, co mě to napadlo.
-Nikdy jsem neměl z domu odejít. -Stýská se vám po domově. To já chápu.
Ne, nechápete to. Nikdo z vás. Jste trpaslíci.
Jste na to zvyklí, pořád na cestách, nikde se neusadíte, nikam nepatříte.
Promiňte, tak jsem to...
Ne, máte pravdu.
Nikam nepatříme.
Přeju vám štěstí celého světa.
Opravdu ano.
Co je to?
Vstávejte! Vstávejte!
Pozor! Pozor!
Ne!
Nechte mě!
Špinavá havěť!
Zpátky!
Za tohle zaplatíte!
Mám tě.
Dobře, dobře, netlačte.
Ruce pryč! Dej ze mě ty pracky pryč!
Pracky pryč!
Kdo se opovážil vstoupit do mého království ozbrojen?
Špehové, zloději, mordýři?
-Trpaslíci, Vaše Zlovolnosti. -Trpaslíci?
-Našli jsme je na předním zápraží. -Tak tu jen tak nestůjte.
Prohledejte je!
Každou štěrbinu, každý zákrut.
Co v těchto končinách pohledáváte?
Mluvte!
Dobrá tedy, když nebudou mluvit, tak je donutíme řvát.
Přineste drtič, přineste kostilam.
-Začněte s nejmladším. -Počkat!
Ale, ale, ale.
Podívejme, koho to tu máme.
Thorin, syn Thráina, syna Thrórova.
Král pod Horou.
Ale já zapomněl, že už Horu nemáš a že nejsi král,
takže už vlastně nejsi nikdo.
Znám někoho, kdo by mi za tvou hlavu štědře zaplatil.
Jen za hlavu.
Bez zbytku těla.
Možná víš, o kom mluvím.
O tvém dávném nepříteli.
O bledém skřetovi, o jezdci na bílém vrrkovi.
Azog Znesvětitel byl zničen.
Už dávno byl zabit v bitvě.
Takže si myslíš, že Znesvětitelovy dny pominuly, ano?
Pošli bledému skřetovi zprávu. Vzkaž mu, že jsem našel to, co hledá.
Ano.
Glum, glum.
Oškliví škřetouni.
Lepší než staré kostišky, milášku.
Lepší než nic.
Moc kostišek, milášku.
Málo masa.
Kušuj. Štáhni ho ž kůže.
Zašni hesky od hlavišky.
Po žemi študené,
špatně se nám jde,
škály a škálišky,
šou jako kostišky.
Šmyšlu žbavené,
pěkně chlažené...
Štěstí je š námi, můj milášku.
Na tom si pošmákneme.
Glum, glum.
Zpátky! Ani o krok dál.
Varuju vás. Už ani krok.
Má to elfí mečík, ale není to elf.
Není to elf, není.
Co je ono, můj milášku?
Co je ono?
Jmenuju se Bilbo Pytlík.
Pytlíci?
Co šou to pytlíci, milášku?
Jsem hobit z Kraje.
Máme rádi škřety a rybišky, ale hobita šme ještě neškušili.
Je to měkké? Je to šťavnaté?
Zůstaňte na místě. Nepřibližujte se ke mně.
Použiju ho, když budu muset.
Nechci žádné potíže, chápete?
Jen mi ukažte cestu ven a já půjdu.
-Proč? Žtratilo še to? -Ano a co nejdříve se chci odztratit.
My žnáme, žnáme bežpešné sestišky, bežpešné sestišky ve tmě.
Kušuj.
-Nic jsem neříkal. -Taky šme nemluvili s vámi.
Ale ano, milášku, mluvili.
-Nevím, na co si tu hrajete, ale... -Hrajeme?
Žbožňujeme hry, milášku. Má i ono rádo hry?
Má? Má to rádo hádanky?
Možná.
Kořeny má škryté v žemi,
vypíná se nad jedlemi,
štoupá pořád výš a výš, ale růst ji nikdy nevidíš.
-To je hora. -Ano.
Dáme si další, ano? Teď ono, ať še to žeptá nás.
Ne, hádanek už bylo došt.
Škonči to š ním. Hned š ním škoncuj. Glum.
Ne, ne, já chci hrát.
Opravdu. Chci hrát. Vidím,
že v tom přímo vynikáte.
Tak proč si
nezahrajeme na hádanou? Ano, jen vy a já.
Ano.
Ano, jen my dva.
Ano.
Ano. A když vyhraju,
tak mi odtud ukážete cestu ven, ano?
Ano, ano.
A pokud to prohraje, co pak?
Když to prohraje, milášku, tak to šníme.
Když Pytlík prohraje, tak to celišké šníme.
Tak dobrá.
Pytlík začíná.
Třicet běloušů na rudé líše,
napřed žvýkají, potom dupají a pak stojí tiše.
Ne.
Žuby?
Žuby!
Ano, můj milášku.
Ale my jich máme jen devět.
Teď my.
Bež hlašu pláče,
bež křídel létá,
bež žubů kouše,
bež pyšků pípá.
Momentíček.
My víme. My víme. Kušuj.
Vítr.
Je to vítr. Jistěže je to vítr.
Velmi chytří, hobitci. Velmi chytří.
Bez klíče a víka schránka pokladní,
a přece je zlatý poklad v ní.
Šchránka.
Šchránka, víko, klíč...
No?
Ošklivá hádanka.
Šchránka. Klíč.
-Vzdáváte to? -Ať nám to dá šanci, milášku, šanci.
Vajíško.
Malé vlhké a křupavé vajíško, ano.
Babiška náš je naučila vyšávat, ano.
A teď máme jednu pro váš.
Všechno žere, všechno še v něm žtrácí,
štromy, květy, žvířata i ptáci,
hryže kov i pláty ž ocele,
tvrdý kámen na prach šemele.
Hádejte.
Dejte mi ještě chvíli, prosím. Já jsem na vás taky nespěchal.
Stromy, květy, zvířata?
Tuhle neznám.
Je to chutné?
Je to lahodné?
-Je to křupavé? -Nechte mě přemýšlet.
Nechtě mě přemýšlet.
Neví to?
Pytlíci jsou v pytli.
Čas vypršel.
Čas. Čas.
Odpověď je čas.
Vlastně to tak těžké nebylo.
Pošlední otážka.
Pošlední šance.
Ptalo še to.
-Žeptalo še náš to! -Ano, ano, dobře.
Co to mám v kapse?
To není špravedlivé.
Není to špravedlivé. Je to proti pravidlům.
-Chceme jinou hádanku. -Ne. Ne.
Chtěl jste, abych se ptal,
a já se vás ptám, co mám ve své kapse.
Tři pokusy, milášku. Musí nám to dát tři pokusy.
Tři pokusy, dobrá, tak do toho.
Rušišku.
Špatně. Zkuste to znovu.
Rybí košti, škřetí žuby, vlhké škeble, netopýří křídla.
Nůž!
-Ne, kušuj. -Zase špatně, poslední pokus.
Provázek. Nebo nic.
Dva pokusy na jednou a oba dva špatně.
Takže...
No tak? Vyhrál jsem a vy jste mi slíbil cestu ven.
To šme řekli, milášku? To šme šlíbili?
Co to v té kapšišce má?
To vás nemusí zajímat.
Jste ztracen.
Ztracen?
Kde je?
Ne!
Kde je?
Ne!
Ztratil se!
Vodiška pěkně šplíchá
a můj milášek je ztracen.
-Co jste ztratil? -Nesmí se nás ptát. Nic mu do toho není.
Ne.
Glum, glum.
Co to v těch
malých špinavých kapšiškách má?
Ukradl to.
Ukradl nám to.
Ukradl nám to!
Kosti roztříštit, krky zakroutit,
zlouct a zmlátit, na lana pověsit,
zemřete tu a nikdo vás už nenajde,
tak to chodí u nás ve skřetím městě.
Ten meč já znám. To je přece Skřetodrv.
Bijec.
Ta čepel zabila už tisíce skřetů.
Rozsekejte je, pobijte je, zabijte je.
Všechny je pobijte. Uřízněte mu hlavu.
Chopte se zbraní
a bojujte.
Bojujte!
Má Vrahomlat. Meč jasnější než den.
Thorine!
Za mnou. Rychle!
Běžte!
Ať nám to vrátí.
Je náš.
Je náš!
Zloděj!
Pytlík!
Rychle!
Rychleji!
Kládu!
Teď!
Přesekni provaz!
-No tak, pospěšte. -Rychle! -Bombure!
Pohyb, pohyb!
Skočte!
Skočte, brachu!
Pospěšte!
Tlačte!
Rychle!
-Krejte si záda! -Myslel sis, že mi utečeš?
Co uděláš teď, čaroději?
Tak to potom jo.
Pomoc!
Mohlo to být i horší.
Nesmysl.
To si ze mě děláte srandu.
Gandalfe!
-Je jich až moc. Nezvládneme je. -Zachrání nás jen jedno. Denní světlo.
Rychle, no tak, vstávat!
Ne, vrať se mi, milášku.
Vrať se!
Glum, glum.
Rychle, rychle!
Tudy.
Rychle!
Dobře, dobře.
Pytlík!
Zloděj!
Nenávidíme to! Navždy to proklínáme!
Pět, šest, sedm, osm, Bifur, Bofur, to je deset.
Fili, Kili, to máme dvanáct. A s Bomburem je to třináct.
Kde je Bilbo?
Kde je náš hobit?
-Zatracený půlčík, to už se ztratil? -Myslel jsem, že je s Dorim.
-Neházej to na mě. -Kde jste ho viděli naposledy.
-Myslím, že vyklouzl, když nás chytili poprvé. -Co přesně se stalo?
-Povídejte. -Řeknu vám, co se stalo. Mistr Pytlík uviděl šanci a využil ji.
Co vyšel z domu, tak myslel jen na svou měkkou postel a teplo jeho krbu.
Našeho hobita už neuvidíme.
Ten už je dávno pryč.
Ne.
Není.
Bilbo Pytlíku, v životě jsem nikoho neviděl raději.
-Bilbo, už jsme vás odepsali. -Jak jste se dostal přes skřety?
Jak, vskutku.
Co na tom záleží?
Vrátil se.
Záleží na tom. Chci to vědět.
Proč jste se vrátil?
Vím, že o mě máte pochybnosti a že jste je měl od samého začátku.
A oprávněně. Často myslím na Dno pytle.
Chybí mi mé knihy.
Má lenoška, má zahrada.
Tam já patřím.
To je domov.
A proto jsem se vrátil,
protože vy žádný domov nemáte.
Vzali vám ho.
Pomůžu vám ho získat zpět, pokud budu moct.
Pronásledujte je!
Roztrhejte je na kousky!
-Tak tomuhle říkám z deště... -Rovnou pod okap. Utíkejte.
Utíkejte!
Běžte!
Vylezte na stromy! Všichni! No tak, nahoru! Bilbo, šplhejte!
Rychle!
Už jsou skoro tady!
-Držte se. -Držte se, bratři.
Azog.
Cítíte to?
Cítíte ten pach smrti?
Pamatuju si, jak jím tvůj otec páchl,
Thorine, synu Thráinův.
To nemůže být pravda.
Tenhle je můj.
Ostatní zabijte!
Chlemtejte jejich krev!
Ten strom padá!
Fili!
Ne.
Ne!
Pane Gandalfe!
Ne, Dori!
Pomoc!
Ne!
Thorine, to ne!
Přines mi jeho hlavu.
Zabijte ho
Thorine!
Thorine.
Půlčík?
Je v pořádku.
Bilbo je tady. Je docela v pořádku.
Vy!
Co jste to udělal?
Málem jste se nechal zabít.
Neříkal jsem snad, že budete přítěží?
Že v divočině nepřežijete?
Že mezi nás nepatříte?
V životě jsem se tak moc nezmýlil.
-Mrzí mě, že jsem o vás pochyboval. -Ne, taky bych o sobě pochyboval.
Nejsem hrdina nebo bojovník.
Dokonce ani lupič.
Je to to, co si myslím?
Erebor.
Osamělá hora.
Poslední z velkých království trpaslíků ve Středozemi.
Náš domov.
Krkavec.
K Hoře se vrací ptáci.
Tohle byl drozd, můj milý Óine.
Berme to jako znamení.
-Dobré znamení. -Máte pravdu.
Myslím, že to nejhorší už máme za sebou.
cwzone.cz Překlad: xtomas252
Mlžné hory se tyčí v dáli,
daleká je cesta k našemu cíli,
pradávné město uvidíme zas,
království naše ožije zas.
Ohnivá hora pod lunou,
trpaslíci už k ní jdou,
píseň o domovu se rozléhá,
její melodii každý zná.
Na přátele dopustit nedáme,
nepřátelům se nikdy nevzdáme,
neřekli jsme poslední slovo,
bojujeme všichni za jednoho,
ke skrytým dveřím upínáme zrak,
v Osamělé hoře na nás čeká Šmak,
vyjedeme do blížící se bouře,
dokud nezískáme zlato v Hoře.
Ležíme pod Mlžných hor klenbou,
v hlubokém spánku a s horečkou zlatou,
musíme se vzbudit a zase jít,
v temnotě pochodeň zapálit.
Lucerna už dávno vyhořela,
naše srdce po něm dodnes prahla,
Arcikame, kde konec je tvůj,
ukradený kámen se musí vrátit domů.
Musíme se vzbudit a zase jít,
píseň pro srdce a duši najít.
Na přátele dopustit nedáme,
nepřátelům se nikdy nevzdáme,
neřekli jsme poslední slovo,
bojujeme všichni za jednoho,
ke skrytým dveřím upínáme zrak,
v Osamělé hoře na nás čeká Šmak,
vyjedeme do blížící se bouře,
dokud nezískáme zlato v Hoře.
Daleko od Mlžných hor čeká na nás drak.
cwzone.cz Překlad: xtomas252