Gospođo Kenedi?
Rekli su mi da dođem.
Jako mi je žao zbog vašeg gubitka.
Da li ste pročitali šta su oni pisali?
Krok, Meriman i svi ostali?
Da, pročitao sam.
Meriman je tako ogorčen čovek.
Prošla je tek jedna nedelja.
Već ga tretiraju kao neki prašnjavi stari artefakt koji treba odložiti na policu.
To nije način na koji se treba sećati.
A kako biste voleli da ga se sećaju, gđo Kenedi?
Vi razumete da ću ja izmeniti ovaj razgovor?
U slučaju da ne kažem tačno ono šta mislim.
Uz svo dužno poštovanje, to se čini vrlo neuobičajnim, gđo Kenedi.
Dobro, okej.
Znači ovo će biti vaša verzija onoga što se desilo?
Tačno tako. Uđite.
Mislila sam da je još jedna buka motora.
Zamalo da ne odem. Zašto bih bila ovde ili vozila se negde po Virdžiniji?
Hvala Bogu da sam bila sa njim.
Zašto "Hvala Bogu"?
Znate li šta ja mislim o istoriji?
O "istoriji"?
Pročitala sam mnogo knjiga. Više nego što ljudi misle.
Što više čitam, više se pitam... Kad je nešto napisano, da li znači da je tačno?
To je sve što imamo. - Imali smo.
Imamo televiziju sada. Barem ljudi mogu videti svojim očima.
Obilazak "Bele kuće" koji ste uradili pre par godina za televiziju "CBS".
Uvek sam sumnjao da ste to uradili...
Sa namerom? Ne? Posle modnih magazina? Čak ste osvojili "Emi"-ja.
Nisam uradila tu emisiju zbog sebe. Već zbog američkog naroda.
Ta emisija je bila moj prvi pogled u "Belu kuću".
I, ako nešto znači, mislim da ste bili odlični. Vrlo samouvereni. - O, hvala.
Mogli ste imati karijeru kao voditeljka vesti, siguran sam. - Šta?
Pardon? - Šta ste rekli?
Da možete imati karijeru... Mogli ste imati karijeru kao voditeljka vesti.
Da li... Da li mi dajete profesionalni savet? - Ja...
Ne.
Ali siguran sam da bi cela država volela da zna šta ćete uraditi sledeće.
Uveravam vas da neću raditi na televiziji.
Dobrodošli u "Belu kuću".
Dobrodošli u "Belu kuću". Tako smo ponosni da je zovemo domom.
Zašto ne probaš "Narodna kuća"? Čini se više ličnim.
Dobrodošli u "Narodnu kuću". Tako smo ponosni da je nazovemo domom.
Bolje?
Kad će nam se Džek pridružiti? - Žele da čuju ovo od tebe.
Oni misle da sam budala. Radim jednu godinu u službi, traćim njihov novac.
Zato moraš da im pokažeš šta si učinila.
Predsednik će vam se pridružiti u sobi za prijem na kraju obilaska.
Bićete sjajni. - Ostanite blizu. - Naravno.
Izgledate prelepo. Idite.
Zdravo. Izvinite.
Ovo je "Bela kuća" kako izgleda sa njenog južnog travnjaka.
Narednih sat vremena, gđa Džona F. Kenedija vas poziva u Predsedničku kuću
i vidite neke obnove koje je učinila u unutrašnjosti kuće.
Gđa Džona F. Kenedija, treća najmlađa od 29 supruga koje su živele u "Beloj kući".
Gđo Kenedi, želim da vam zahvalim što ste dozvolili da posetimo vaš zvaničan dom.
Ovo je očigledno soba u kojoj je najviše vašeg rada uloženo.
Da, ovo je tavan i podrum i sve u jednom.
Čim je naš rad počeo, primamo stotine pisama svaki dan.
Ovde procenjujemo sve predloge
i da li želimo da ih zadržimo ako se uklapaju u naš budžet.
Gđo Kenedi, svaka Prva dama i svaka vlada od predsednika Medisona je
načinila promene, veće ili manje, u "Beloj kući".
Pre nego što pogledamo bilo koju promenu koju ste vi učinili...
Sad, šta je vaš osnovni plan?
Pa, stvarno nemam plan. Jer mislim da će ova kuća uvek rasti, a i trebalo bi.
Činilo mi se da je stvarno sramota kad smo došli ovde
i saznali da jedva ima bilo šta iz prošlosti kuće.
Jedva da postoji bilo šta pre 1902.godine.
Sad, pretpostavimo da vi i vaš odbor dodate neke stvari u ovoj sobi...
Šta se dešava kada sledeća supruga predsednika dođe u "Belu kuću"?
Pa, ako ne žele tu stvar...
U prošlosti, vidite, mogle bi prodati ili izbaciti tu stvar.
A priče da je novac od poreza bio spiskan?
O, platila sam svaki dinar iz svog džepa koji smo potrošili na tu obnovu.
Ja... Volela sam tu kuću i želela sam da podelim to sa američkim narodom.
Da ozvaničim osećaj američke veličine.
Predmeti i artefakti traju daleko duže od ljudi
i predstavljaju važne ideje u istoriji, identitetu, lepoti.
Ali siguran sam da... Čitaoci bi voleli da znaju kako je biti član vaše porodice?
Zamislite malog dečaka koji je okružen svim ovim.
Njegov stariji brat je umro u bici i onda on odlazi u isti rat i vraća se kao junak.
Ljudi vide tog malog dečaka.
Rođenog da bude bogat i privilegovan,
spremnog da žrtvuje sve za svoje ideale i da bi služio svojoj državi.
Kraljevska porodica. Činite da zvuči kao deo kraljevske porodice.
Pa, za kraljevsku porodicu treba vam tradicija. A za tradiciju treba vreme.
Pa, pretpostavljam da mora početi od negde? Zar ne? Mora postojati prvi dan.
Ovo je "Istočna soba" što verovatno Amerikanci znaju već 60 godina.
Očigledno niste osećali da morate učiniti bilo kakve velike promene ovde.
Ne, ja mislim da je divna. Mrzim da pravim promene stvarno,
zato kad nađete sobu ko što je ovakva, to je prelepo.
Ovo... - Ovaj klavir ovde nam govori da...
Ovo je deo "Bele kuće" gde održavate muzičke događaje.
Tako je. Ovaj klavir je dizajnirao Frenklin Ruzvelt sa osloncem u obliku orla.
A ovo je kraj sobe gde je Pablo Kasals svirao za nas i
gde smo napravili prenosivu pozornicu kad smo imali Šekspirove predstave.
Gđo Kenedi, ova vlada je pokazala naročitu sklonost
ka umetnicima, muzičarima, piscima, pesnicima.
Da li je to zato što vi i vaš muž prosto tako osećate
ili mislite da postoji veza između vlade i umetnika?
To je tako komplikovano pitanje. Ja... Ne znam.
Ja samo mislim da sve u "Beloj kući" treba biti najbolje.
I ako je američka kompanija ta kojoj možete pomoći, volela bih da uradim to.
A ako nije. Dobro je dokle god je najbolje.
Da li vam vera pomaže?
Više bih volela da pričam o veri sa sveštenikom.
Vi niste čovek u mantiji, zar ne? - Ne, nisam.
Samo pokušavam da dobijem istinu. To je posao novinara. - O, istina.
Ja sam navikla na veliku razliku između šta ljudi veruju i šta znam da je stvarno.
Dobro. Zadovoljiću se pričom koja je verodostojna. - Tako je već bolje.
Znate, ja sam pre bila novinarka jednom. Znam šta tražite.
Pardon?
Opis događaja iz časa u čas. Po to ste došli, zar ne?
Želite da opišem zvuk metka kad je probio lobanju mog muža.
Ja sam puno srećna što sam u sjajnoj državi, Teksasu.
Da budem sa vama i iskasim... I iskusim...
Plemenitu špansku tradiciju koja je mnogo toga postigla u Dalasu.
Ova tradicija je počela pre 100 godina pre kolonizacije Masačusetsa.
Države moga muža.
Sve to je tradicija koja je ostala živa i snažna.
Da li je to zvuk ptica? - Ne. Ne zvuči baš ko ptice.
Mora da je zvuk okeana.
Spremna si? - Naravno. Obožavam gužve.
Sećaš se guvernera i gospođe Konali. - Dobrodošla u Dalas, draga.
Hvala vam puno što ste došli. - Vro mi je drago.
O, Bogo! Kakva dobrodošlica!
To je bila najveća povorka automobila sa aerodroma.
Vrela, divlja kao u Meksiku ili Beču.
Sunce je jako peklo naša lica, ali nisam smela da nosim naočare.
Džek je spustio svoju ruku i videla sam deo njegove lobanje kako otpada.
I bio je boje mesa, nije bio bele boje.
Sručio se u moje krilo. Njegova krv i mozak su bili u mom krilu.
I rekla sam: "Džek? Džek, da li me čuješ?"
"Džek! Volim te, Džek!"
I njegova glava je bila tako lepa
i njegova usta su bila lepa i njegove oči su bile otvorene.
Pokušavala sam da zadržim njegov deo glave. Da ostane cela.
Imao je najdivniji izraz na svom licu. Znate?
U trenu pre nego što bi mu postavili pitanje, pre nego što bi odgovorio...
Izgledao bi zbunjeno.
Znala sam da je mrtav.
Gđo Kenedi... - Nemojte misliti ijedne sekunde da ću dozvoliti da objavite to.
Razumete li to? - Da. Da, naravno. Razumem.
Kako je zvučao taj metak?
Gđo Kenedi?
Da li ste dobro? Ovde Leri. - Biću spremna za trenutak.
Uzmite koliko god vam treba vremena.
Da li čekaju?
"Ja se svečano zaklinjem..." - Ja se svečano zaklinjem...
"Da ću verno izvršavati..." - Da ću verno izvršavati...
"Službu predsednika Sjedinjenih država..." - Službu predsednika Sjedinjenih država.
"I činiću najbolje što je u mojoj moći..." - I činiću najbolje što je u mojoj moći...
"Da čuvam..." - Da čuvam... - "Štitim..." - Štitim... - "I branim..." - I branim...
"Ustav Sjedinjenih država". - Ustav Sjedinjenih država.
"Tako mi Bog pomogao." - Tako mi Bog pomogao.
Gospodine predsedniče.
Uključite motore. Smanjimo tenziju u ovom avionu. Hvala vam.
Možete li mi reći koje veličine je bio metak? Ja-ja-ja...
Ja mislim da nije bio .38, zar ne?
Činilo se... Kako to zovu... Kalibar? Činio se većim?
Kao nešto što vojnici bi koristili ili možda što koriste za lov na jelene...
Gđo Kenedi, ne morate da... Ne znamo još uvek.
Moramo da imamo irske kadete.
Pardon? - Da, irski kadeti za sahranu.
Džek ih je obožavao. Video je njihovo izvođenje u Dablinu prošlog leta.
Naravno, gđo Kenedi. Pobrinućemo se. - I one gajdaše iz Škotske od malopre.
Kako se zvaše, Keni? - Zovu se "Crni stražari".
"Crni stražari". Tako je. "Crni stražari gajdaši".
Kad stignemo, izaći ćemo na zadnji izlaz aviona. Vi, predsednik...
Predsednik Džonson... - Zašto na zadnji izlaz? - Biće mediji.
Da ne spominjem rizik bezbednosti... - Treba li da se krijem sad? - Ne.
Sigurna sam da bi ti ljudi voleli to. Kako nazivaju sebe "Birč društvo"?
Ne, neću se iskrasti kroz zadnja vrata. Izaći ću kao po običaju. Svi ćemo.
Srediću to. - Kad sletimo, gđo Kenedi,
svi moramo nastaviti direktno u bolnicu radi obdukcije. - "Obdukcije"?
Da li je to neophodno? - Bojim se da je obavezno.
Od koga? - Od zakona, gđo Kenedi.
I šta će tačno oni uraditi?
Nisam siguran... - Šta zahteva obdukcija? Želim da mi objasnite.
Želim da čujem sve detalje.
Ja sam njegova supr... Šta god da sam sada.
Želim sve detalje.
Šta? Da li će ga seckati i otvarati? - Draga...
Mogu li poslati nekog da ti pomogne da se presvučeš pre sletanja?
Sve one kamere. Ljudi će gledati.
Želeće da svuda budu plakati.
Zbog Džeka. Sa Džekovim licem na plakatima.
Pustite ih da vide šta su učinili.
Džeki?
Bobi.
Gospodine.
Auto čeka na putu da vodi vas i gđo Kenedi u Betesdu.
Gđo Kenedi i ja ćemo se voziti sa kovčegom u ambulantnim kolima.
Valenti želi da zna kako ćemo izaći na kraj sa izlazom.
"Izlazom"? - Kaže da Džonson želi da razgovara sa medijima.
Može da radi šta god hoće. Mi odlazimo sada.
Kovčeg će biti zatvoren, zar ne? Na sahrani?
Sve ćemo to rešiti kasnije. - Toliko jako želim da bude zatvoren, Bobi.
Nisam siguran da je to moguće za glavu države.
Krv je bila svuda.
Bilo je toliko delića... - Džeki. - Pokušala sam da mu sastavim glavu.
Hej! Uspori!
Predsednik je ležao nepomično u autu. Gđa Kenedi se nagnula preko njega.
Guverner Konali se navaljivao na sedište držeći se za stomak obema rukama.
U hitnoj pomoći, svedok je rekao da je Prva dama prekrivena krvlju čekala bez reči.
Džeki, Džeki...
Hajde.
Budi siguran da će učiniti da on liči na sebe. - Važi.
Gde su deca? - Oni su sa Mod. Odvela ih je u kuću u Džordžtaunu.
Radije bih da su kod kuće. Rutina ne treba biti prekinuta. - Da, da...
Naravno. Meri... - Srediću to. - Šta znaju?
Koja se ne može izmeriti!
Za mene, ovo je duboko...
Treba ti malo odmora.
Mislim da ti treba voda. Hvala, Nensi.
Mora biti neki ludi mali komunista.
Mora da je ubijen zbog prava građana, onda bi bar značilo nešto. Znaš?
Džek me je upozorio. On je rekao... Rekao je...
Da idemo u ćaknutu državu, ali mislila sam da ide dobro.
U Fort Vortu, u Hjustonu. - Znam. - Sačuvala sam...
Sve probleme koje je Adlaj imao... Džek ga je pobeđivao... - Znam.
Oni... Davali su mi žute ruže. Žute ruže. Na svakom stajalištu.
Onda u Dalasu... - Znam. Hajde da isključimo ovo.
Žele da izjave saučešće. Već pitaju o detaljima sahrane.
Draga.
Dođi.
Predsednik Džonson se sreo sa državnim sekretarom Raskom.
Ubrzo, započeta je konferencija sa sekretarom odbrane Meknamarom.
Čak i u vreme žalosti, neprijatne činjenice o Hladnom ratu
ne dozvoljavaju predah u predviđanju situacije odbrane i inostrane politike.
Čini se da Meknamara neće ostati pod vladom gdina Džonsona.
Novi predsednik nudi...
Lindonovi ljudi tvrde da sam mu ja rekao da ide u Dalas.
Debil nije mogao da sačeka i sad mene krive za ovo.
Izvinite. Da li znate ko je bio Džejms Garfild?
Ne, gospođo.
Da li znate ko je bio Vilijam Mekinli? Šta je učinio?
Obojica su bili američki predsednici koji su ubijeni dok su bili na vlasti.
A šta je sa Abrahamom Linkolnom? Znate li šta je on učinio?
Pobedio je u Građanskom ratu.
On je ukinuo ropstvo, gospođo. - Tako je.
Hvala vam.
Bobi, molim te, reci im da želim knjige o Linkolnu. O njegovoj sahrani.
Morate da podelite nešto lično. Ljudi neće prestati da pitaju do tada.
A ako ne kažem, tumačiće moju tišinu kako god oni žele?
"Njene obrve su se mrštile." "Njene usne su se izobličile."
"Ona zadržava svoje suze, ali ne može sakriti svoj bes."
Većina pisaca želi da bude poznato. - I vi? - Ne, dobro sam ovako. Hvala.
Trebate se pripremiti. Ovaj članak će vas doneti veliku pažnju.
U tom slučaju, neki savet za mene? - Da.
Nemojte se venčati za predsednika.
Plašite se da ću plakati ponovo? - Ne, pre bih rekao vrištati.
Šta da vrištim? - "Moj muž je bio veliki čovek."
Linkolnova pogrebna povorka je krenula od "Bele kuće"...
Nastavila je niz Pensilvanijsku aveniju do "Kapitola".
I sledećeg dana su se vratili u "Belu kuću"
i onda su šetali sve do katedrale svetog Mateje u dugačkoj, velikoj povorci.
Bio je sunčan prolećni dan.
Samo 600 karata su bile dodeljene,
ali hiljade i hiljade su bile u redovima na ulici i na krovovima.
Građani, senatori, kongresmani, diplomate, vojnici, svi obučeni u svojim uniformama.
Linkolnov konj, "Stari Bob", imao je crno ćebe sa belim linijama i kićankama.
Sa maskom na glavi, bio je vođen bez jahača,
na čelu kilometarsko dugačke povorke od strane sveštenika Henrija Brauna.
Mogu da osetim kako Džek postaje besan zbog ovoga.
"Eto, trošiš sav taj novac na te luckaste tričarije."
Potrošio bi šta god treba za glasove, ali oklevao je da kupi prelepu sliku.
Ne moramo više da brinemo o tome.
Moramo uraditi ovo kako treba, Bile. Moramo.
Mora da bude prelepo.
Da li si im rekao da nam treba kočija sa konjima?
Moramo da marširamo sa Džekom. Svi.
Velika, prelepa povorka koju će se ljudi sećati.
Gđo Kenedi, ne morate da radite ovo.
Šta da radim? - U stvari, mislim da neće dozvoliti da paradirate ulicama.
Svet je poludeo.
Trebate uzeti decu i nestati. Sagraditi tvrđavu u Bostonu i nikad se ne osvrnuti.
Gđo Kenedi?
Da li su deca budna? - Igraju se u Kerolajninoj sobi.
Kako da uradim ovo? - O, draga.
Nije važno šta kažeš. Samo ih zagrli i reci da će biti dobro.
Mama, zašto si obučena tako čudno?
Zato što se nešto vrlo tužno desilo.
I ovako se oblačimo kad se nešto tužno desi.
Mama, gde je tata?
Tata neće doći kući. - Zašto neće?
Tata je morao otići da vidi vašeg mlađeg batu, Patrika. U raju.
Zašto? - Zato što sam ja ovde sa vama.
Ne želimo da Patrik bude usamljen, zar ne?
Ali šta je sa nama?
Kerolajn, potrebno mi je da se ponašaš ko velika devojčica.
Možeš biti hrabra, zar ne? Možeš biti vojnik?
Vrlo loš čika je povredio tatu.
Tata bi došao kući da je mogao.
Ali ne može. Morao je otići u raj.
Možemo li da kažemo "zbogom"?
Da, naravno da možeš, ljubavi moja.
Ja čekam Gospoda, moja duša čeka i u Njegovu reč ja stavljam nadu svoju.
Moja duša čeka Gospoda više nego što stražar čeka jutro.
To je bila prelepa misa.
Izvini me, majko. Džeki.
Da li si počela da sastavljaš spisak gostiju za pogreb?
Šta? - Moraćeš da smanjiš spisak, draga.
Nemoguće je da smestimo sve ove ljude u Bruklajn.
Gdine Kenedi, moramo da pričamo o sahrani.
Svi želimo da sledimo nju, ali još ne znamo puno o ovom Osvaldu. Može biti zaverenik.
Pričaću sa njom, ali ona odlučuje. - Postoji i pitanje o Ovalnoj kancelariji.
Šta želiš da radim prvo? Isplaniram sahranu ili spakujem nameštaj?
Znam da je sve delikatno. Zato pričam vama. Ali ideja o povorci je nenormalna.
"Bruklajn"? - Porodična grobnica.
Pa, pretpostavljam da će Džek biti sahranjen sa ostalom porodicom.
Gužva puna ljudi, s obzirom šta se desilo, ne mogu dozvoliti da moj predsednik šeta.
Tvoj predsednik? - Moj predsednik.
Pa, uprkos tome šta se desilo, moj brat biće nošen u kovčegu. - Žao mi je, gdine.
Odjebi, Džek.
Ejverel Hariman poseduje bar 4 poseda u Džordžtaunu.
Sigurna sam da možemo pozajmiti jedan od njega.
Reći ću Sardžu da pogleda. Sigurna sam da imamo vremena.
Ne očekuju da se iselimo momentalno, zar ne? - Naravno da ne. Ne budi luda.
Linkolnova udovica je umrla u oskudici.
Vratila se nazad u Ilinojis. Morala je da proda sav svoj nameštaj.
I Van Berensova i Tajlerova udovica takođe.
Napravila je aukciju, za deo po deo, samo da bi sačuvala krov nad glavom.
Ali to se neće desiti tebi. - A kolekcionari od kojih smo kupili...
Sećaš se? Bil i ja smo morali da se cenjkamo za svaku sofu, svaku stolicu.
Ako prodam nešto od toga sad, možda ću imati za školovanje Džona i Kerolajn.
Ove stepenice vode na drugi sprat za koje znam
da su rezervisani za privatan život predsednika i njegove porodice.
Mislim da nijedna TV ili filmska kamera nikad nije bila gore
zato što vi tamo živite. - Tako je.
Evo šta je "Bela kuća" uradila predsedniku Linkolnu. Evo kako ga je promenila.
1861. Jak čovek sa manjkom obrve.
1865. Jedna nedelja pre njegovog atentata.
Gđo Kenedi, da li provodite dosta vremena u Linkolnovoj sobi?
U toj sobi smo živeli kad smo došli ovde,
kad su naše sobe na kraju hodnika bile krečene.
Divna soba. Ovo je bila spavaća soba tokom Linkolnovog mandata?
Ne, to je bio Linkolnov kabinet.
Da li su ovo sve stvari iz Linkolnovog perioda?
Da, jesu. Najpoznatija stvar je, naravno, Linkolnov krevet.
Krevet je kupila gđa Linkoln pored ormana, stolice i ovog stola.
Ona je kupila mnogo nameštaja za ovu kuću
zbog čega se njen muž mnogo nervirao jer je mislio da ona troši previše novca.
A na stolu je Linkolnov "Getisburgov govor".
Ovo je verovatno najveće bogatstvo u ovoj sobi.
A ova sofa i ove dve stolice su prodate na Linkolnovoj aukciji
o kojoj sam vam pričala da je gđa Linkoln održala.
Stvari su otišle za Englesku, pa kod potomaka čoveka koji ih je doneo.
Evo ide, evo ide. - Bobi?
Evo ga izlazi iz hodnika ponovo.
Stvarno ne znam o čemu je reč.
Niko mi nije ništa rekao osim da sam optužen za...
Ne želim da uznemiravam tvoju majku, ali Bruklajn nije mesto za sahranu predsednika.
Da li ste vi ubili predsednika?
Ne, ja nisam optužen za to. U stvari, niko mi to nije rekao još.
Prvo put sam čuo za to kad su novinari u hodniku...
Dobrodošli u Arlington, gđo Kenedi. - Hvala vam.
Treća opcija je tačno ovde, u podnožju ovog brda. - To je previše nisko.
Šta ti misliš, Kene?
Džeki?
Džeki!
Hej.
Gde idemo? - On ne može biti sahranjen bilo gde.
On zaslužuje više.
Pazi kako gaziš.
Dobro si? - Moje cipele se zaglavljuju u blato.
Mislim da možda treba da razgovaraš sa sveštenikom.
Možda.
Bobi, želim da pričam sa medijima. - Ne.
Ne, pusti Dejva da reši to.
Prve noći Bob Meknamara je rekao da će otkupiti našu kuću u Džordžtaunu za nas.
Ja čak i nemam stvari. Ja... Nemam stvari. Nemam čak ni dom.
A šta je sa ovom kućom? - Ovom kućom? Užasno je hladna.
Pa, možete založiti vatru, pozvati ljude da dođu.
Zabave koje ste pravili u "Beloj kući"... Niko nikad nije video nešto takvo.
Privatni koncerti sa umetnicima, prijatelji, šampanjac i pevanje...
Da li vi predlažete da priredim zabavu?
Ne, ne sada, očigledno. Ali, ne... Samo predlažem da...
Da ste pre vraćali u život hladnu kuću. - Ta kuća nije moja.
Niti je ova kuća moja. Ništa nikad nije moje. Ne mogu da je zadržim svakako.
Napustiti tu kuću mora biti vrlo teško.
Prva dama mora uvek biti spremna da spakuje svoje kofere. To je neizbežno.
Našli smo smeštaj za skoro celu porodicu.
Trumanovi su kod Blerovih.
Bila je manja kriza što nema vozača, ali Ajk je ponudio svog.
Ponestaje nam smeštaja sa krevetom i doručkom.
Lindon želi da se preseli u "Ovalnu kancelariju". Da se obrati Kongresu.
Odvraćaću ga koliko mogu, ali mora se desiti pre ili kasnije.
Zabrinuti su za povorku. Misle da postoje rizik za bezbednost.
Džeki.
Oni misle da je to rizik za bezbednost. Svi to pričaju.
Očigledno čak i vlada obeshrabrljuje strane zvaničnike da prisustvuju.
Ima osam blokova do katedrale svetog Mateje.
To je dugačak put da se pešači u gužvi.
Svi ti krovovi. Svi ti prozori.
Bobi, ovo je naša poslednja šansa.
Moramo da marširamo sa njim.
Kako biste napisali to?
"Ona pali još jednu cigaretu i objašnjava kroz tihe jecaje
da Džek nije bio savršen, ali bio je savršen za našu državu."
"I ja sam je pitao o njegovim manama i ona objašnjava..."
Savršeni ljudi se ne mogu promeniti. Džek je uvek postojao bolji, jači.
Ponekad bi hodao kroz pustinju sâm, samo da bi dopustio da ga izaziva đavo.
Ali on bi se uvek vratio nama, njegovoj voljenoj porodici.
I ja ne pušim.
Nisam trebala da kažem te reči.
To je razlog što smo ovde, zar ne? Da pričamo šta se desilo?
Da li je ovo ispovest? - Samo ako postoji nešto zbog čega se kajete.
Svi znaju moju priču.
Boga ne zanimaju priče. Njega zanima istina.
Došla sam ovde tražeći razumevanje, oče.
Naravno.
Oče, da li slušate?
Slušam.
Da, mislim da je tako.
Mislim da je Bog okrutan.
Pa, sada ste u problemu.
Bog je ljubav.
I Bog je svuda. - Da li je bio u metku koji je ubio Džeka?
Apsolutno. - Da li je On u meni sada?
Da, naravno. Naravno da jeste.
Pa, to su smešne igrice koje On igra, krijući sve vreme.
Činjenica da ga ne razumemo nije smešna uopšte.
Ako postoji Raj, onda postoji i vaš Bog, sa svim vašim praznim obećanjima.
Kakav Bog uzima oca dvoje male dece?
Tvoj Gospod je žrtvovao svog jedinog sina... - I moje dve bebice.
Arabelu u materici. I Patrika. 39 sati na Zemlji. Dovoljno da ga zavolim.
Šta sam uradila da zaslužim to? - Ništa.
Džek i ja smo jedva proveli noć zajedno. Čak i poslednju noć u Fort Vortu.
Vaš muž vas je voleo, gđo Kenedi. Siguran sam u to.
Čini mi se da je bilo više u našim bračnim zavetima.
Ne gledajte me tako!
Ja sam bila Prva dama SAD-a. Žene su trpele mnogo gore za mnogo manje.
Postoje dve vrste žena.
One koje žele moć u svetu i one koje žele moć u krevetu.
Naravno, sa čime sam ostavljena sada?
Kad me muškarci budu videli sad, šta mislite da će osećati?
Tugu. Saosećanje.
Strast, možda. Još uvek ste mlada žena, gđo Kenedi.
Pre sam ih zasmejavala.
Niko ne razume bol koji je osećao.
I koliko je bio veran. Neki njegovi prijatelji su bili tako grubi.
Džek nije bio grub, naravno. Ali nekad bi ga uhvatio bes.
Ipak, bio je sjajan otac.
Zamišljam ga na stolici za ljuljanje. Kerolajn i Džon pored njegovih nogu.
Kako mogu da ga mrzim?
Nađite utehu u tim uspomenama.
Ne mogu. Pomešane su sa svim ostalim uspomenama.
Imate li poslednji spisak od "Državnog sekretarijata"?
Zvaničnici koji planiraju da prisustvuju sahrani. - Da. Imam spisak ovde.
General de Gol. Princ Filip. Čak i sovjetski ministar za inostrane poslove.
Više nego što smo očekivali? - O, da. Postoji desetine imena. - Dobro.
Da li ćeš mi ih pročitati? - Da.
Iz SAD-a, biće Pol Hofman, generalni direktor. Dejvid B. Von.
Kralj Belgije. Danska, krunisani princ Džordž.
Bugarska, zamenik ministra za inostrane poslove.
Kanada, premijer Lester B. Person. Austrija, kancelar.
Ne znam. Mislim da trebaš da probaš bez toga.
Bile smo zajedno dugo vremena, zar ne, Nensi? - Da.
Pre sam brinula da ćeš možda biti ljubomorna na mene. - O, prekini.
Ne, nikad nisi učinila ništa da se tako osetim.
Ali brinula sam. Posle udaje za Džeka. Posle kad je osvojio izbore.
Sad to se čini smešnim, bilo ko... Bilo ko da je ljubomoran na mene.
Sahranila sam dvoje dece i sad sahranjujem mog muža.
Znaš, bila sam ljubomorna. Na onu haljinu koju si nosila u Beču.
Znam da je teško da vidiš to sada, ali imaš ceo život pred sobom.
To je užasna stvar za reći. - Ali imaš!
To je užasna, užasna stvar za reći. - Ali imaš!
Izvini. Izvini.
Šta ćeš da radiš sada? - O, ostaću sa tobom.
Nećeš otići nikuda? - Ne, neću otići nikuda. Nemam kuda da odem.
Ta deca su tako srećna što te imaju. - Ne, nisu srećna uopšte. Nisu srećna.
Uplašena sam, Nensi. Uplašena sam, uplašena... - Znam.
Znam.
U "Kapitolu", gde će predsednikovo telo ležati radi odavanja počasti do kraja dana
posle čega će telo biti prebačeno u "Belu kuću". Biće održana tri kratka govora ili...
Sići će brzo dole. Svakog časa.
Počeće obilazak tela. Za Dalas, Teksas. Tom Petit.
Evo ga zatvorenik. Evo ga Li Osvald.
On je upucan! On je upucan! Li Osvald je upucan!
Tamo je čovek sa pištoljem! - Isuse.
Da li si spreman da kreneš? - Da.
Hoćeš li pogledati u mene?
Mama, da li mi je rođendan? - Nije još, zlato.
Ali zašto ja nosim moju odeću za slavlja?
Specijalni agent Hil. Kad god gđa Kenedi bude spremna.
O, Klinte.
Uskoro smo gotovi ovde.
To je najčudnija stvar.
Ja se jedva sećam bilo čega posle toga.
Ali pročitala sam šta si učinio u novinama i samo sam želela da se zahvalim.
Moramo ići da rešimo ovu stvar. Moramo da se umešamo. - Da, gdine.
Ovo čini da izgledamo kao gomila jebenih varvara!
Gđa Kenedi je krenula da siđe sa decom.
Isključi televizor!
Nećete reći ni reč o ovome!
Razumeli? Ja ću reći Džeki kada bude bio pravi trenutak.
Sedite.
Pardon? - Sedite.
Dragi?
Čega se sećaš? Hoćeš li mi reći sve? Moram da čujem. - Gđo Kenedi...
Bio sam iza 9 metara kad sam čuo prvi pucanj.
I kad su moje oči pogledale u predsednikov auto...
Gđo Kenedi...
Nastavi.
Morao sam stići do vas. Staviti sebe između vas, predsednika i strelca.
Ko je bio to?
Da li je bio Osvald? - Misle da jeste. - Moram da pričam sa njim.
Moram da pričam sa njim.
Ne... Ne znam da li možete to, gđo Kenedi.
Deca su spremna. Da li da ih odvedem dole da se voze sa Mod?
Volela bih da pođu sa mnom. - Ali mediji su ispred...
Njihov otac napušta ovu kuću po poslednji put.
Trebaju biti tu da mu kažu zbogom. - Ali kamere...
Te slike biće prikazane u svaki delić sveta.
Te slike trebaju zabeležiti istinu.
Dvoje dece sa slomljenim srcem i bez oca su deo toga.
Možeš im reći da sam spremna da krenem sa Kerolajn i Džonom.
Da, gđo Kenedi. - Nensi? - Da?
Ja nisam više Prva dama. Možeš me zvati Džeki.
Hoću.
Kerolajn, da li si spremna, dušo? Moja hrabra devojčice.
O, Džone, Džone, Džone. Daj da te nosim, sinko.
Ja cenim svoju privatnost. Uvek sam je cenila.
A ipak, danima kasnije, direktno kasnije, nešto se izgleda promenilo. - Kako?
Pre sahrane, dan pošto ste pomerili kovčeg u "Kapitol",
vaša deca su bila izložena u potpunosti da ih ceo svet vidi.
Pa, šta ukazujete, da sam ih iskoristila?
O, ne, naravno da ne. Samo...
Pokažite puške!
Samo se pitam da li ste ikad razmislili da ih više zaštitite.
Mislim da bi većina ljudi... - Mi nismo većina ljudi.
Većina ljudi ne mora da donosi takve odluke
nekoliko sati posle gledanja kako joj ubijaju muža pored nje.
O, Lindone.
Kako užasan način da započneš svoje predsedništvo.
Da li kažete da je to bila greška?
Ne, naravno da nije.
Kako se usuđuješ? Ubili su ga u zatvoru!
Ti ljudi mogu doći do bilo koga. Kako se usuđuješ da kriješ to od mene?
Nisi imao pravo! - Ja.. - A deca? Izvodila sam ih na prednja vrata!
Ovo je postala ludnica! - Ti... - Ti i tvoj brat!
Sve ove godine, sve vaše jebene tajne!
To nije fer... - Kerolajn i Džon su sve što mi je ostalo
i dovela sam ih u opasnost zbog tebe! - Nikad vas ne bih doveo u opasnost!
Ne znaš to! Misliš da kontrolišeš sve, da držiš ceo svet ko lutke na koncu!
I smešan si! I pustila sam sebe da verujem u ovo.
I sva ova parada? Za koga je stvarno? Za Džeka?
Još jedna kampanja na putu do groba?
Lindonovi ljudi su u pravu.
Nije vredno! Nije vredno rizikujući živote ljudi!
Reci im da opozivamo ovo. Vozićemo povorku do katedrala. Sporednim ulicama.
I onda ćemo ga sahraniti i staviti tačku na sve ovo.
Zabole me za ovo više. Zabole me!
Nikad ne bih ugrozio tebe i decu. - Znam da misliš da sam neka mala luda početnica!
Slušaj me. - Više me ne štitiš. - Nikad ne bih ugrozio tebe i decu.
Ne znaš ti ništa!
Ležim budna noću i sve o čemu mogu da mislim je
da sam trebala biti prodavačica ili stenografkinja.
Da sam se trebala udati za običnog, lenjog, ružnog muškarca.
Dozvoli da podelim sa tobom jedno poređenje.
Isus...
Jednom je prošao pored slepog prosjaka na putu
i njegovi učenici su ga pitali: "Ko je zgrešio?"
"Ovaj čovek ili njegovi roditelji da bi on trebao biti rođen slep?"
I Isus je rekao: "Niti je ovaj čovek, niti su njegovi roditelji zgrešili."
"On je stvoren slep da bi Božija dela mogla da se pokažu na njemu."
I posle toga, on je stavio blato na slepčeve oči
i rekao mu da ih opere u jezeru Siloamu.
I čovek je to uradio i vratio se sa vidom.
Sada ste vi slepi. Ne zato što ste zgrešili, već jer ste izabrani.
Da bi se Božija dela mogla pokazati na vama.
Savršeno je. - Ubacili smo dok ste bili odsutni.
Mislio sam da će biti lepo iznenađenje za vas i predsednika. - Ovo menja sve.
A radna soba? - "Lovačka zelena". Kao što ste zamislili.
Volela bih da je Džek...
Ko zna da li bi ga zanimalo?
Izgubila sam pojam negde...
Šta je stvarno.
Kakav je bio. - Pa, on je bio predsednik.
Bili ste u pravu ranije. Neću marširati sutra.
Neću dovesti ljude u opasnost zbog moje sujete.
Plašio sam se zbog zbog vas. Još uvek se plašim. Ali nikad nisam mislio da je sujeta.
Znate, tako je Džek zvao sve ovo. Kad bi video kako mnogo trošimo, rekao bi:
"Tvoj mali sujetni projekat će bankrotirati državnu kasu!"
Ljudima treba njihova prošlost. To im daje snagu.
Oni moraju znati da su pravi ljudi stvarno živeli ovde.
Ne duhovi i legende iz knjiga, već ljudi koji su doživeli nedaću i prevazišli je.
Ono što ste učinili za ovu kuću je značajno. - To je lepo od vas, Bile.
Čak i ja počinjem da ga zaboravljam.
Vrlo uskoro on će biti samo još jedan uljani portret koji visi u ovim hodnicima.
Srećan ti rođendan!
Srećan ti rođendan, dragi Džone...
Pričao sam sa Džonsonom.
Sutra...
Biće sređeno. Svi će voziti.
Nema povorke.
Tako mi je žao, Bobi.
Da li misliš da je Linkolnova udovica znala?
Šta? - Da ćemo posvetiti sobu njenom mužu.
Zašto je ova soba tako mirna? - "Mirna"? Ne znam.
Svaki put kad uđem u ovu sobu, setim se 1. januara 1863.
Običan čovek je potpisao dokument koji je oslobodio 4 miliona ljudi od ropstva.
Dakle...
Ja ne mislim da je toliko mirno,
koliko je ovo mesto velikog nasleđa.
I previše je loše što je naše nasleđe potpuno jebeno protraćeno! - Bobi!
Šta? - Bobi, pazi šta pričaš.
Šta smo postigli, a?
Mi smo samo... Samo predivni ljudi? Zar ne?
Zar to nismo mi? - Bobi... - Ono što smo.. Što smo mi stvarno postigli?
Možda će Džek biti upamćen po načinu kako je rešavao krizu sa raketama,
ili možda biće upamćen što je stvorio krizu koju je onda bio primoran da reši.
Mogli smo da uradimo toliko stvari.
Građanska prava, svemirski program.
Vijetnam. Sad, Džonson dobija da reši Vijetnam. Namestili smo mu.
On dobija završni udarac.
Trebao sam da ga jako pritisnem za Kastra. - Ne možeš to, Bobi.
Šta nije u redu sa tobom?
Šta nije u redu sa mnom?
Prošlost je gruba.
Nema vremena.
Mi smo smešni. Pogledaj sebe!
Izvini.
Kako ti se sviđa tvoja nova kancelarija? - Gđo Kenedi.
Uđite. Izvinite, ja samo radim svoj posao, gđo. - Naravno.
Sećam se kad smo mi osvojili izbore. Bilo je tako nadmoćno.
Dobro nam ide. Svi se saosećamo sa vama sad. - O, baš lepo od vas.
Došla sam da popričamo o sutrašnjem danu.
Državni tužilac mi je preneo vašu želju za više skromnom ceremonijom.
Promenila sam mišljenje. - Pardon?
Rekla sam da sam promenila mišljenje.
Imaćemo povorku i ja ću hodati do katedrale sa kovčegom.
Pa, ako možemo nastaviti vaše planove, siguran sam da razumete
da tajna služba ima svoje brige. - A predsednik Džonson?
Predsednik Džonson bi želeo da ispuni vaše želje,
ali ja moram brinuti o njegovoj bezbednosti.
Država ne sme dopustiti još jednu pucnjavu...
Nije isto. Da zavisi od njega, učinio bi sve što će vam doneti utehu.
Nego od koga zavisi, gdine Valenti?
Siguran sam da znate da sutra očekujemo skoro 100 državnih lidera. - 103.
Da, siguran sam da ste u pravu. I pretpostavljam
da će oni sami donositi odluke. - Na osnovu čega?
Postoje mnoge poverljive informacije koje prosto ne mogu da dobijem.
Presreli smo pretnju protiv generala De Gola preko naših sredstava u Ženevi.
Bojim se da ako on odbije da prisustvuje maršu, pratiće ga i drugi.
Razumem. - Ko što sam rekao, gđo Kenedi,
voleo bih da mogu učiniti više da ugodim vašim željama.
Užasno mi je žao. - Nemojte biti.
Vi i Džonsonovi ste već učinili toliko toga.
Prijatno, gđo Kenedi. - Gdine Valenti.
Možete li preneti poruku svim gostima na sahrani kad slete? - Naravno.
Prenesite im vest da ću hodati uz Džeka sutra. Sama ako je neophodno.
I recite generalu De Golu da ako želi da se vozi u oklopnom autu
ili u tenku što je još bolje, neću ga kriviti.
I sigurna sam da desetine miliona ljudi koje će gledati neće ga kriviti takođe.
Zašto radite ovo, gđo Kenedi?
Samo radim svoj posao.
Hoćete li da zapišete to?
Mislite da bih trebao? - Ja... Mislim da trebate.
Svi mi živimo dugo posle naše smrti.
Predsednici će doći i otići...
I svaki od njih će se ugledati na Džeka za vođstvo, za inspiraciju.
Šta kažete onima koji kažu da on to nije zaslužio?
Proračunajte. Bio je sjajan predsednik, ali nije osvojio Građanski rat, na primer.
To je bila sahrana za predsednika SAD-a.
Vaš muž je vozio automobile, nije jahao konje.
Da, i trebalo je biti više. Više konja, vojnika, plakanja, kamera!
Pretpostavljam da nećete dozvoliti da napišem bilo šta od toga.
Ne. Zato što ja nikad nisam rekla to.
Možda Džek nije imao vremena da porazi komunizam...
Ali ja se sećam... - Uz svo dužno poštovanje,
vi ste bili u centru svega toga, gđo Kenedi, i mislim da je nemoguće
da imate bilo kakav pogled sa te uzvišene pozicije.
Ali uveravam vas da je to bio spektakl.
Nensi je rekla da oni žele da podele moju žalost, pa sam im dopustila.
Ali posle sam shvatila da sva ta raskoš,
svi zahtevi koje sam tražila u njegovu čast...
To nije bilo za Džeka ili njegovo nasleđe.
Bilo je zbog mene.
Napisala sam mu pismo.
Te noći, pre nego što smo pomerili kovčeg u "Kapitol".
Znate li šta sam napisala? Da sam želela da umrem.
Ja razumem. - Da li razumete? - Da.
Osim ako ne tražite moje dopuštenje.
Ne, samo bezumni, sebični ljudi ubijaju sebe.
Ne, samo sam se nadala da ako hodam niz ulicu pored Džekovog tela,
možda bi neko bio dovoljno ljubazan da to uradi umesto mene.
Ispred celog sveta? Poznat život, poznata smrt.
Ja nikad nisam želela popularnost. Ja sam samo postala "Kenedi".
Rekla sam svima da ne mogu da se setim.
To nije istina. Mogu da se setim. Mogu se setiti svega.
Prvog metka. Bum.
Onda bum.
Mogla sam da ga spasim.
Trebala sam znati da je to bio pucanj. Trebala sam da ga zaklonim.
Pokušala sam da zaustavim krvarenje, ali kad smo došli u bolnicu, bilo je...
Te noći i svake noći od tada, molim se da umrem.
Zar Bog neće dozvoliti da budem sa svojim mužem?
Mogu li da pogledam?
Samo... Nije još... - Ne pišete vrlo čitko, zar ne?
Ostavili ste svoj trag na ovoj državi, gđo Kenedi. Ovih prošlih par dana, to je priča.
Izgubiti predsednika je kao... Gubitak oca.
A vi ste kao majka svima nama i to je vrlo dobra priča.
Cela država je gledala sahranu od početka do kraja.
Decenijama od sada...
Ljudi će se sećati vašeg dostojanstva i veličanstva.
Sećaće se vas.
Poslužiće svojoj određenoj svrsi.
Moj muž je imao toliko sastanaka ovde, u ovom delu kuće.
Svi ovi ljudi koji čekaju da ga vide sada sede u hodniku
sa kolicima za bebe koje prolaze pored njih.
Tako oni mogu sedeti ovde i imati konferenciju oko ovog stola, čekajući ga.
Pa, on će sada ući... Gdin predsednik.
Pa, gospođa... - Gdine Kolingvude.
Gospođa Kenedi nam pokazuje "Belu kuću"
i sve promene koje je ona napravila.
Šta mislite o promenama koje je napravila?
Pa, ja mislim da je veliki trud uložila da...
Dovede nas u prisniji kontakt sa svim ljudima koji su živeli ovde.
Mislim da svako ko dođe u "Belu kuću" kao predsednik želi najbolje za svoju zemlju.
Ali mislim da predsednik stvarno prima podsticaj
od znanja da živi u neposrednoj blizini ljudi koji su bili legendarni,
ali koji su stvarno postojali i živeli su u ovim sobama.
Hvala vam.
Sve će biti držano u skladištu dok ne odlučite gde ćete se smestiti.
Ostala je poslednja stvar. Važnija nego sve ostale.
Znate, svake noći pre spavanja, imali smo taj stari gramafon.
Slušali bismo par ploča. Njegova omiljena ploča je bila "Kamelot".
Mjuzikl? - Tako me je sramota same sebe.
Svaki citat iz Džekovih usta je bio ili grčki ili rimski.
I ta poslednja pesma, poslednja strana "Kamelota" je sve što mi prolazi kroz glavu.
"Ne dozvoli da se zaboravi..."
"Da je na jedan kratak, sjajni trenutak postojao Kamelot."
Džek je voleo istoriju. Ona je napravila od njega ono što jeste.
Samo zamislite. On je mali dečak sa šarlahom u krevetu i čita istoriju.
"Kralj Artur i vitezovi Okruglog stola."
To je tema Kamelota. Obični ljudi se udružuju da se bore za bolji svet.
Nemojte me pogrešno razumeti. Džek nije bio naivan.
Ali imao je ideale. Ideale koji su mogli okupiti druge da veruju u njega.
Da li su ti ideali nastavili da žive?
Naravno da će nastaviti. Naravno, biće velikog napretka.
Biće drugih velikih predsednika. Džonsonovi su bili tako velikodušni prema meni.
Ali neće biti drugih "Kamelota".
Neće biti drugog "Kamelota".
Zašto ste stvarno ovde? - Jer mi je trebalo da popričam.
Kažete da se molite svake noći da umrete.
Da vaša deca nemaju koristi od tebe. Želiš samo da budeš sa svojim mužem.
A ipak, ne pevam ti na sahrani danas.
Dođe vreme u čovekovoj potrazi za smislom,
kad on shvati da ne postoje odgovori.
I kada dođeš do tog užasnog, neizbežnog shvatanja,
ti prihvatiš to ili se ubiješ.
Ili prosto prestaneš da tražiš.
Ja sam živeo blaženim životom.
I ipak, svake noći, kad legnem u krevet, isključim svetla i buljim u mrak...
Pitam se... Da li je ovo sve?
Vi se pitate?
Svaka duša na ovoj planeti se pita.
Ali onda, kada osvane jutro, svi se probudimo i skuvamo lonče kafe.
Zašto se trudimo? - Zato. Uradili ste to jutros. Uradićete ponovo sutra.
Ali Bog, u svojoj bezgraničnoj mudrosti, se pobrinuo...
Da ima dovoljno za nas.
Još jednom. Gđa Kenedi je izrazila svoju želju
da se otkopaju tela njihove dvoje dece i da počivaju zajedno sa ocem.
Zapisao si taj deo, a? Želi da se oni uvek sećaju
da je jednog kratkog, sjajnog trenutka postojao...
Da, Kamelot. Da.
Nadam se da ćete imati prijatno veče, gđo Kenedi.
Zapisao je svaku reč.
Da li je pomoglo da se zacelite? - Odštampano je u celom svetu.
Možda je to u šta svi veruju sada. "Kamelot".
Ljudi vole da veruju u bajke. - A vi?
Da li vi verujete da ste ga ispravno predstavili?
Verujem da likovi o kojima čitamo na stranicama
na kraju budu više stvarni nego ljudi koje stoje pored nas.
Trebala sam pretpostaviti da je previše da tražim
da ostarimo zajedno, da gledamo našu decu kako odrastaju.
Tama možda nikad neće otići, ali neće uvek biti tako teška.
Dođi.
Čekaju nas u Arlingtonu.
U ime Oca, Sina i Svetog duha...
U ovoj sobi je živeo Džon Ficdžerald Kenedi i njegova supruga, Žaklina.
Tokom 2 godine, 10 meseci i 2 dana bio je predsednik SAD-a.
20.januar 1961. - 22. novembar 1963.
Ričard Barton - Kamelot
Bila sam samo tako srećna što može biti ponosan.
Zato što sam onda bila trudna i nisam mogla učestvovati u kampanji.
I onda smo se uselili u "Belu kuću" i sve one stvari koje sam uvek činila,
odjednom su postale predivne.
Zato što sve što radi Prva dama je drugačije nego što drugi vide.
I ja sam bila tako srećna zbog Džeka što može biti ponosan na mene.
To su bile naše najsrećnije godine.