www.titlovi.com
"Silence" 2016. Martin Scorsese Lula & Valkanela
Slavimo te, Gospode Isuse Kriste.
1633. Pax Christi. Hvaljen budi, bože.
Ne samo za nas, trenutno je malo mira u ovoj zemlji.
Nisam poznavao Japan dok je bio zemlja svjetlosti.
Ali nisam znao ni da može biti tako mraèan, kao što je sad.
Sav naš napredak završavao je novim progonima, pritiscima i patnjom.
Koristili su kutlaèe s rupama kako bi voda curila polako,
a bol bi bio još dugotrajniji.
Svaki mali mlaz vode pekao je poput užarenog uglja.
Guverner Nagasakija odveo je èetiri fratra i jednog od nas u Un-sen.
Tamo su vruæi izvori.
Japanci ih zovu paklenim, pomalo u šali, èini mi se.
A pomalo i u zbilji, moram vam reæi.
Vlasti su naredile našim fratrima da se odreknu boga i blagoslova njegove ljubavi.
Ali, oni ne samo da su to odbili, veæ su zahtijevali muèenje.
Kako bi pokazali snagu svoje vjere i prisustvo boga unutar njih.
Neki su izdržali 33 dana na planini.
Prièa o njihovoj hrabrosti daje nadu ostalim sveæenicima koji se skrivaju.
Neæemo se odreæi naših prikrivenih kršæana koji žive u strahu.
Samo æemo ojaèati u njegovoj ljubavi.
Ferreira je za nas izgubljen.
To je njegovo zadnje pismo.
Zašto izgubljen? -Ovo pismo nam je stiglo dok ste putovali iz Portugala.
Trebale su godine da stigne do nas, skrivano, švercano i otkupljivano.
Dao mi ga je nizozemski trgovac, koji je imao i drugih vijesti.
Da je živ? -Da se odrekao vjere.
Da je javno odbacio boga i odrekao se svoje vjere.
Sad živi kao Japanac.
To nije moguæe.
Otac Ferreira riskirao je svoj život da širi našu vjeru širom Japana.
Samo zbog njega smo danas ovdje. -Da, bio je... najjaèi meðu nama.
Ove rijeèi ispisao je tijekom najveæih progona. Sad je sve još puno gore.
Na tisuæe je mrtvo, zbog onoga što smo im dali.
Na tisuæe ih se odreklo svoje vjere.
Kažete da je te vijesti donio trgovac, ali nisu potvrðene, zar ne?
Možda su to samo glasine, kako bi ocrnile našu vjeru.
Po opsegu progona u toj zemlji... -Sa štovanjem, mnogi nas još uvijek trebaju.
I uz èinjenicu da nam se više nije javljao,
i po vijestima onog Nizozemca... -To su samo glasine, oèe.
Moram se složiti da je to istina. -Ako je istina, oèe...
Što to onda znaèi?
Za jezuite, za cijelu katolièku Europu?
Meni se èini da nam je ta misija potrebnija nego ikada.
Moramo pronaæi oca Ferreiru.
Ne mogu to dopustiti.
Kako... kako da odbacimo našu misiju?
Oèe Garupe, vaša misija bila je pronaæi vijesti o ocu Fereiri i uspjeli ste.
Oprostite, oèe, ovo pismo opisuje te grozne dogaðaje,
ali ne govori ništa o samome Ferreiri. Što god da mu se desilo, ne zna se.
Sve što znamo o njegovoj vjeri je glasina.
Dopustite, oèe Valignano, vjerujem da naša misija još stoji.
Znate li koliko su kršæana pobile vlasti u Shinabi?
Na tisuæe, desetke tisuæa. Veæina njih je obezglavljena.
Ne, suviše je opasno za vas.
Ali, oèe, kako da zanemarimo èovjeka koji nas je uveo u vjeru?
On nam je pokazao svijet.
Èak i da je glasina istinita, otac Ferreira je proklet. -Da.
Nemamo izbora, osim da mu spasimo dušu.
To je u vašim srcima? -Da. -Jest. Poput našeg prvog zanosa.
Moram vjerovati da vam je to bog podario. Poziva vas na velika iskušenja.
U trenu kad stupite na tlo te zemlje, èeka vas velika opasnost.
Bit æete zadnja dva sveæenika koji odlaze, vojska od dva èovjeka.
25. svibnja, 1640. Pax Christi, Budi hvaljen, bože.
Oèe Valignano, dok pišem ove rijeèi... -Ne mogu biti siguran, da æe ikad stiæi do vas
Ali, želim održati vašu uvjerenost u našu misiju.
I opravdati vašu vjeru u nas. Danas imamo predivne vijesti.
G. Chun nabavio nam je kineski brodiæ. Prokrijumèarit æe nas do Japana.
Tvrdi da je naišao na jedinog Japanca u Macauu.
Da æe nam biti vrijedan vodiè u toj zemlji.
Konaèno, upoznali smo prvog Japanca. -Nije baš nešto, vidjet æete.
Ali nakon skoro dva mjeseca, on je jedini ovdje.
Probudi se! Hajde, diži se!
Izgubio se na moru, Portugalci su ga doveli.
Zapeo je ovdje, želi poæi kuæi.
Je li? Jesi li ti stvarno Japanac?
Oni æe te povesti kuæi.
Gdje ti je dom? -U Nagasakiju.
Èime se baviš? -Uradit æe sve što kažete.
Poznaješ li naš jezik?
Malo. -Da, malo.
Nauèio si od jezuitskih oèeva, mora da jesi, znaèi... -Ti si kršæanin. -Ne!
Nisam kršæanin.
Bit æe vam dobar vodiè, i on je kršæanin. -Nisam kršæanin!
Kršæani su mrtvi!
Umrli su u Nagasakiju.
Slušaj me, mi imamo novac.
Ako nam pomogneš, odvest æemo te kuæi.
Vodimo te kuæi u Japan, želiš li poæi kuæi?
Želim. -Želim kuæi.
Japan je domovina moje obitelji!
Preklinjem vas, ne ostavljajte me ovdje, oèe. Molim vas!
Bit æe on dobar vodiè.
Obeæajte mi, odvest æete me kuæi. Obeæajte mi.
Naš vodiè. Teško da je kršæanin.
Kaže da nije, ali možeš li mu išta vjerovati?
Ne mogu vjerovati ni da je Japanac.
Rekao im je, poðite širom svijeta i propovijedajte evanðelje svakom živom biæu.
Èak i ovakvima. Tako je naložio naš Gospod.
Dok sam se pripremao za njegovo djelo, vidio sam mu lice pred sobom.
Izgledao je kao onda dok je nalagao Petru.
Nahranite moju janjad. Nahranite moju janjad, moje stado.
Fasciniralo me, osjetio sam ogromnu ljubav prema njemu.
Garupe i ja nismo nosili nikakvu prtljagu u Japan, osim naših srca.
Tijekom bonaca i oluja na putu,
prisjetio sam se onih 20 godina koje su prošle od poèetaka progona.
Crno japansko tlo prepuno je naricanja mnogih kršæana.
Crvena krv sveæenika obilato je tekla. Crkveni zidovi su se rušili.
Ovom èovjeku smo povjerili svoje živote. -Isus je povjerio još više.
Doði.
Ovamo, ovamo! -Kichijiro!
Kichijiro!
Izdat æe nas.
Kichijiro!
Što smo drugo mogli na brzinu?
Oèe?
Požurite, nemamo vremena. Nemamo!
Kakvo je ovo mjesto? -Japan. -Japan? -Molim vas, budite brzi.
Opasno je, da vas ne vide.
Žao mi je, oèe. -Suviše je opasno, ima više pogubljenja nego ikad.
Da znaju da smo kršæani, pobili bi nas.
Gospod vas èuje. -Da, poslao vas je k nama.
Molim vas, uðite.
Hvala ti. -lmamo nešto hrane, ako želite.
Ovdje æete biti sigurni do jutra.
Sjednite, molim vas.
Žao mi je.
Kako možete ovako živjeti? Mislim, kako živite kao kršæani?
Kad je toliko opasno. Razumijete li me?
Molimo se u tajnosti, ali imamo Jiisama.
Jiisama?
Tko je Jiisama?
Ti ih vodiš? Cijelo selo? Molitve, bogoslužje?
Jedino što on može obaviti je krštenje.
Molimo se s Jiisamom, skrivamo kršæanske relikvije.
Bog nas još vidi, zar ne? -Da. Èak iako nismo imali sveæenika, sve do sad.
Molim vas, jedite!
Molim vas, jedite! -Hvala ti.
Svaki ovdašnji kršæanin èlan je naše tajne crkve.
Ova vaša vjera, tako je snažna. Tako ste hrabri.
Ima li samo ovdje takve vjere ili... ima li je i u ostalim selima?
Ne znamo za druga sela, nikad tamo ne odlazimo.
Ne odlazite?
Druga sela su jako opasna. Ne znate kome vjerovati.
Svi se boje inkvizitora, Inoue Sama.
Dojavite kršæanina i oni vam daju 100 srebrnih novèiæa.
200 za kršæanskog fratra i 300 za sveæenika.
300.
Moramo obiæi i druga sela. Neka znaju da su se sveæenici opet vratili.
Opet smo tu u Japanu, sve æe biti u redu.
Bio je tu i jedan otac, po imenu Ferreira.
Otac Ferreira. Èuli ste za njega? Bio je poput nas.
Ne. -Niste?
Vi neæete jesti?
Vi ste nas nahranili.
Ne usuðuju se odvesti nas dalje od glavnog puta.
Grozan je teret ovako se skrivati. Bio sam preplavljen ljubavlju tih ljudi.
Mada njihova lica nisu to pokazivala.
Duge godine skrivanja pretvorile su im lica u maske.
Zašto moraju toliko patiti? Zašto im je bog odredio toliki teret?
Ovdje je najsigurnije. U ovoj kolibi se radi ugljen.
Kad èujete ovaj zvuk... To smo mi.
Ako èujete išta drugo...
Sakrijte se.
Tijekom dana, vrata naše kolibe bila su èvrsto zatvorena.
Izbjegavali smo i najmanju buku, kako nas netko izvana ne bi èuo.
Samo noæu bilo je sigurno da odemo do sela. Da služimo vjernicima.
Konaèno, došli su sveæenici da im oproste grijehe.
Blagoslovi me, oèe, zgriješila sam. -Pokaj se. -Zgriješila sam!
Ponovi? -Molim, sve iz poèetka? -Ponovi?
Cijele noæi slušali smo njihove ispovjedi.
Mada nismo baš uvijek bili sigurni što su ispovijedali.
Kršæanstvo im je donijelo ljubav.
Dostojanstvo, po prvi puta su smatrani božjim stvorenjima, a ne životinjama.
Uz obeæanje da nakon sve te patnje neæe završiti ništavilom, veæ spasenjem.
Držali smo mise usred noæi, kao oni nekada u katakombama, poluglasno.
Jesmo li sad s bogom u raju?
U raju? -Da, u raju.
Sad? -Da.
Ne, ne. Ali, bog je tamo, sad i zauvijek.
Sprema mjesto svakome od nas, èak i sad.
Sebastiane, oprosti zbog moje bahatosti. Sramim se svoje frustracije.
Dijete je sad sigurno u božjoj milosti, samo to je bitno.
A ti si samo loš jezuit.
Dosta mi je biti tu zatvoren cijelog dana!
Jedi. -Nemamo pojma da li je otac Ferreira živ ili mrtav.
Seljani nikad nisu èuli za njega. Ti ljudi su tako prestrašeni.
Strah je posvuda oko njih. -Imaju nas, mi im pružamo utjehu.
Koliko æe to još trajati? -Sami smo tražili ovu misiju, Francisco.
Molili smo se za ovo, a bog nas je èuo. I sad nas èuje!
Onda neka nas povede do Ferreire, da saznamo istinu.
Misliš da je moguæe da ga je napustila snaga,
da je pao pred tog inkvizitora i puzao poput psa? -Tako kažu glasine.
Èak i da je taj Inoue sami vrag kao što tvrde, Ferreira bi mu se usprotivio.
Jedan od nas mora poæi u Nagasaki i pronaæi ga. -Suviše je opasno!
Za nas i ljude koji nas štite.
Poslat æemo Kichijira, a kad donese vijesti, idemo dalje.
Jesi li lud? Gdje je on? Nikad ga nema.
Uvijek je pijan, znaš da mu se ne može vjerovati.
Što da radimo? Moramo nekako pronaæi oca Ferreiru!
Izaðimo van, riskirajmo. Samo na tren.
Pogledaj.
To je božji znak.
Ne mièi se.
Netko nas promatra.
Oèe.
To nije znak.
Oèe.
Ne bojte se, sve je u redu.
Neæemo vam nauditi. Kršæani smo, oèe. Kršæani!
Trebamo vas.
Ne, ne. -Sebastiane! Ne, Sebastiane!
Oèe!
Žao nam je, uplašili smo vas.
Želimo vas zamoliti da doðete u naše selo, u Goto.
Ljudima nedostaje naša vjera, naša djeca vas trebaju. Nemamo mise, nemamo ispovjedi.
Možemo se samo moliti.
Kako znate da smo tu?
Tko vam je rekao? -Netko od vjernika?
Kršæanin iz našeg sela, Kichijiro.
Kichijiro?
Naš... naš Kichijiro? -Rekao je da je stigao s vama.
Da, ali on nije kršæanin. -Da, jest.
Toèno, prièao je protiv boga pred inkvizitorom, ali to je bilo pred 8 godina.
Cijela njegova obitelj je provjeravana. On je prièao protiv boga.
Ali, još uvijek vjeruje.
Ne. -Na Gotu trebaju sveæenika. -Ne, ne.
Mokichi, vratit æemo se ovamo. -Ne, nemojte, oèe! -Vratit æemo se ovamo.
Ne poznajem ljude iz Gota, ne znam može li im se vjerovati.
Oni su kršæani, poput nas. -Kichijiro im je rekao da doðu ovamo, ne znam zašto.
Zašto je to uèinio? -Kichijiro nas je doveo tu, u Tomogi.
Neæe nas biti samo par dana.
Neka jedan ostane ovdje, molim vas.
Izgubili smo ih.
Strah koji sam osjeæao na putu je nestao.
Jer, radost kojom su me doèekali bila je jednaka mojoj.
Èak je i Kichijirov pogled bio pomalo zahvalan.
Zahvalio sam bogu što me doveo tu.
Tog dana, vjernici su primili novu nadu, a ja sam se preporodio.
Došli su k meni.
Ne samo iz Gota, kršæani su našli svoj put s planina, iz drugih sela.
Osjeæao sam da je bog tako blizu. Njihovi životi bili su vrlo teški.
Živjeli su poput zvijeri, a tako su i umirali.
Krist nije umro zbog dobrih i lijepih, to je bar lako.
Teže je umrijeti zbog bijednih i ugnjetavanih.
Ovdje sam bio jedan od njih i dijelili smo glad njihovih duša.
Još jedna molitva se ostvarila u Gotu.
Tamo sam èuo prvu pravu vijest od nekoga tko je poznavao oca Ferreiru.
Otac Ferreira?
Da, poznaješ li ga? -Da. -Vidio si ga? -Da.
Kad? -Blagoslovio je novoroðenèe.
Bebu. -Novoroðenèe.
I bolesne. Chimachi.
Bilo je to prije tog problema.
Gdje je to? -Blizu Nagasakija. -Nagasaki.
Ne znam, ne znam.
Oèajnièki su žudjeli za opipljivim znakovima vjere. Dao sam im što sam mogao.
Brinuo sam se da im to znaèi više od same vjere.
Ali, kako smo ih mogli odbiti?
Na kraju, morao sam se oprostiti od svoje krunice.
U Gotu, bio sam sasvim preplavljen. Krstio sam preko 100 djece i odraslih.
Èuo sam bezbrojne ispovijedi, ali kod Kichijira sam osjetio najveæu potrebu.
Nisi uzeo krunicu. -Nisam je zaslužio. -Zašto?
Jer si zanijekao boga? -Da.
Ali, samo kako bih preživio.
Inkvizitor je želio da se cijela moja obitelj odrekne naše vjere.
Da pregazimo Isusa stopalom. Samo jednom, zauvijek.
Oni nisu htjeli.
Ali... ja jesam.
Nisam ih se mogao odreæi, mada sam se odrekao boga.
Gledao sam ih kako umiru.
Kamo god doðem, vidim oganj i smrad mesa.
Kad sam prvi put vidio tebe i oca Garupa,
poèeo sam vjerovati... da æe me bog opet prihvatiti.
Jer, u mojim snovima... vatra više nije bila tako sjajna.
Hoæeš li da poslušam tvoju ispovijed?
Blagoslovi me, oèe. Zgriješio sam.
Tih šest dana u Gotu i Kichijirova obnova vjere uèinilo je moj život vrjednijim.
Kao i što sam od stvarne koristi ljudima ove zemlje na kraju svijeta.
Inkvizitorovi ljudi stigli su u selo. Odveli su Ichiza.
Ne, ne bojimo se umrijeti, oèe. Nikad vas neæemo predati.
Nitko ne treba umrijeti. -Ne, ali bit æemo u opasnosti, ostali vi ili ne.
Ostanite, nikad vas neæemo predati. -Ako ostanemo, oni æe se uvijek vraæati.
Mogli bi uništiti cijelo selo i sve vas pobiti dok se mi krijemo.
Da, nemamo izbora, Mokichi, to je jedino što možemo.
Otklonit æemo opasnost od vas. -Možemo se sakriti na Kichijirov otok.
Na moj otok? Ne, nema razlike izmeðu ovog i onog mjesta.
Doæi æe na otok i tražiti ih. Isto æe biti i na Gotu.
Ne, moraju otiæi. -Sveæenici moraju otiæi.
Tako æemo se spasiti! -Nemoj tako govoriti!
Došli su širiti božji nauk! Ne možemo ih samo tako predati...
Inoue-samu da ih muèi, nakon svega što su uèinili za nas.
Sve su nas doveli u opasnost! Toga ne bi ni bilo da nisu došli!
Tiho! Tiho!
Zaštitit æemo... sveæenike.
Ostat æete.
Sad æemo izabrati još dvojicu da nam se pridruže.
Ja, Mokichi i još dva taoca.
Tko æe se pridružiti meni i Mokichiju... i postati talac u èast boga?
Kichijiro nije odavde. Zašto ne bi on?
Da.
Zaboga, zašto ne? Vlasti neæe biti tako stroge prema tebi.
Oni žele ljude iz Tomogija, a on nije odavde.
Možda nas je on prijavio. -Ja nisam izdajnik!
Oèe, reci im! Ja nisam izdajnik! Ispovjedio sam sve svoje grijehe!
Ako si veæ primio božji blagoslov... postupi tako. -Odaj mu poèast životom.
Tako je! -Poèast? Što to govoriš? -Pravi kršæanin bi znao! -Razbit æu ti glavu!
Molim vas! -Doðite u naše mjesto. Molim vas!
Oèe.
Ali, oèe? -Ako se veæ moramo odreæi boga, to æu biti ja.
Moraš se moliti za hrabrost, Mokichi.
Ako ne uèinimo kako žele, svi iz sela æe biti u opasnosti.
Stavit æe ih u zatvor. Ostat æe tamo zauvijek.
Što da radimo?
Odrecite se. Odrecite se. U redu je, ako se odreknete.
Što to govoriš? Ne možete!
Mokichi, ne možete.
Ovo sam napravio za Jiisama. Samo to smo imali, dok vi niste došli.
Uzmi, molim te. U ime Isusa.
Tvoja vjera daje mi snage, Mokichi. Volio bih da ti mogu jednako dati.
Moja ljubav prema bogu je snažna. Nije li to isto što i vjera?
Da, da.
Ovi ljudi su najposveæenija božja stvorenja na zemlji.
Oèe Valignano, priznajem, poèeo sam se propitivati.
Bog nam šalje kušnje da nas testira i sve što napravi je dobro.
Molio sam se da me zapadnu kušnje kao i njegovog sina.
Ali, zašto su njihove kušnje tako grozne?
Zašto, kad zavirim u svoje srce, odgovori koje im nudim su tako slabi?
Svi su uradili kako im je naloženo, ali nije bilo dovoljno.
Mislite da nas je lako prevariti?
Opazili smo... kako vam se disanje otežalo.
Nemoguæe! Mi smo budisti. -U redu.
Pokušat æemo drugaèije.
Pljunut æete na ovo i reæi...
Vaša takozvana Blažena djevica... je kurva.
Ti si kršæanin.
I ti si kršæanin.
Stari Ichizo nije to mogao uèiniti, baš kao ni Mokichi.
Kichijiro je uspio gdje drugi nisu mogli. -Moram vjerovati da je patio uz ostale.
I ti si kršæanka. Svi su oni... kršæani.
Razapnite ih!
Dali su im sake, kao što su rimski vojnici dali ocat umiruæem Kristu.
Molio sam se da se sjete patnji našeg Gospoda. Da ih ohrabri i utješi.
Bože! -Bože!
Raj.
Bože.
Molim te, prihvati Jiisamovu dušu.
Jiisamove patnje su završile.
Prihvati ga, Gospode.
Gospode! -Gospode! -U tvoju slavu.
Molim te... Isuse!
Mokichi je èetiri dana umirao.
Na kraju je zapjevao. Njegov glas je bio jedini zvuk.
Ljudi iz sela koji su se okupljali na plaži bili su tihi.
Dobro su ih nadgledali, da tijela ne sahrane na kršæanski naèin.
Mokichijevo tijelo bilo je toliko natopljeno da je vatru pretvaralo u dim.
Prije nego što ga je plamen zahvatio.
Preostale kosti baèene su u more, kako ih ne bi štovali.
Oèe Valignano, reæi æete da njihova smrt nije bila uzaludna.
Naravno, bog je èuo njihove molitve dok su umirali. -Ali, je li èuo njihove urlike?
Kako da objasnim njegovu šutnju ovim ljudima, nakon toliko patnje?
Treba mi sva moja snaga da to objasnim samome sebi.
Možda je ovo moj posljednji izvještaj vama, oèe.
Danas smo èuli vojnike, traže nas po brdima.
Odluèili smo da je sigurnije ako se razdvojimo. -Dakle, bio si u pravu?
Da smo otišli, možda bi još bili živi. -Ne govori tako,
nije istina! Ne smijemo oklijevati, umrijet æemo.
Predajemo se, to radimo, zar ne? Bježimo?
Ne! -Nakon što su ti ljudi umrli zbog nas?
Nisu umrli zbog nas! Garupe, nisu umrli zbog nas! -Osjeæam se poput kukavice.
Moja ljubav æe biti uz tebe. -Molim se da budem jak kao ti.
Otac Garupe æe u Hiradu nastaviti misiju, a ja se vraæam na Goto.
Francisco! Ostani živ.
Ostani živ! -Oèe, molim te oproštaj za moju slabost i dvojbe.
Molim vas da se sjetite oca Garupe i mene u svojim misama i molitvama.
Vaš ponizni sin.
Zamišljam tvog sina. -Pribijenog na križ.
U ustima osjeæam okus octa.
Je li to Goto?
Oèe na nebesima, hvalim ime tvoje. Ja sam samo stranac koji je donio nevolje.
Tako sad misle o meni.
Sanjam o svetom Franji.
Što je sa svim onim slavnim moguænostima koje je otkrio ovdje?
Što sam uèinio za Krista? Što radim za Krista?
Što æu uraditi za Krista?
Osjeæam iskušenje. Osjeæam oèajnièko iskušenje.
Bojim se.
Èekanje na tvoj muk je grozno.
Molim se, ali sam izgubljen.
Molim li se ništavilu?
Nièemu.
Zato što te nema.
Molim se za tvoj oproštaj.
Ako moj izvještaj naglo završi, ne smatrajte da smo mrtvi.
Jer ako Garupe i ja umremo, japanska Crkva umrijet æe s nama.
Uèinilo mi se da me prate. Jesi li dobro, oèe?
Oprosti.
Oèe?
Zašto si se vratio ovamo, oèe? Ovdje je opasno. Moramo biti oprezni.
Raspisali su nagradu od 300 srebrnjaka za vas. -300.
Juda je dobio samo 30. -Ima kršæana u obližnjem selu.
Sakrit æemo se tamo. Brinut æu se za tebe.
Uzmi, molim te.
Mora da si gladan.
Mokichi i moja obitelj su ostali jaki. Ja sam tako slab.
Jesi li? Znaš se dobro pobrinuti za sebe. -Nisam sebièan.
Poput tebe sam, nemam kamo otiæi.
Ima li igdje mjesta za slabog èovjeka? U ovakvom svijetu.
Želiš li se ispovjediti zbog Mokichija i Ichiza?
Što god uèiniš, uradi to brzo. Rijeèi tvog sina za Judu na posljednjoj veèeri.
Je li ih izrekao u bijesu? Ili su potekle iz ljubavi?
Je li ti dobro, oèe? Izgledaš umoran. -Dobro sam.
Ona riba koju si mi dao bila je preslana. Žedan sam!
Što? -Žeðam!
I naš Gospod je to rekao. Donijet æu ti vode.
Idem po vodu! -Kichijiro!
Kichijiro!
Oprosti, ispala mi je voda, oèe. Mislio sam da ti se nešto desilo.
Nije važno, potok je u blizini. Možeš piti koliko hoæeš.
Ovdje je.
Oèe! Oprosti mi!
Oèe!
Molim se za božji oprost!
Hoæe li oprostiti? Èak i meni?
Blagoslovljen budi, Gospode.
Kako... kako se zoveš? -Monica. -Kao majka svetog Augustina?
To mi je krsno ime. Ovaj èovjek je Juan.
Želio se zvati poput našeg sveæenika, Juana, koji je umro.
Mnogi æe mu se pridružiti. Razumiješ?
Zašto me tako gledate? Zašto ste tako smireni?
Svi æemo umrijeti! Samo tako.
Oprostite. Žao mi je
Hvala ti za hranu.
Ali, oèe? Naš sveæenik, otac Juan, rekao je da kad umremo, otiæi æemo u raj.
U raj. Da, tako je.
Zar nije bolje umrijeti? U raju je mnogo bolje nego ovdje.
Nitko nije gladan, niti bolestan. Nema poreza i teškog rada.
Da, naravno.
Otac Juan je bio u pravu, nema teškog rada u raju.
Nema nikakvog rada, nema poreza, nema patnje.
Bit æemo zajedno s bogom. Neæe biti nikakvih bolova.
Volio bih da me poštedite toliko nevolja, molim vas.
U našim godinama, ne bismo trebali putovati po tolikoj vruæini.
A ova prašina...
Ove godine je ima mnogo.
Sve je ovo nepotrebno.
Malo se potrudite... shvatite kako mi to gledamo.
Ne mrzimo vas. Sami ste se uvalili u to.
A možete se i sami izvuæi iz toga.
Nemojte se osjeæati izgubljeno. Dat æu vam vremena da razmislite.
Onda æete mi dati razumni odgovor. Hajde.
Ne, ne ti. Ostani!
Razumio si što sam im rekao? Tvoj japanski je dovoljno dobar?
Vidio sam tvoje oèi. -Molim? Što misliš da si vidio u njima?
Oni su budale, ti seljaci.
Gospode, poštedi ih patnje i èuvaj u svojim rukama.
Mogu beskrajno dugo razgovarati i na kraju ne odluèiti ništa!
Ali, ti razumiješ, zar ne?
Samo reci što ti je na umu. -Sve ovisi o tebi.
Hoæe li oni biti osloboðeni. Reci samo jednu rijeè.
Pokaži im, zanijeèi svoju vjeru.
Što ako odbijem, ubit æete me?
Krv muèenika je sjeme naše Crkve. Kao i sveæenici.
Pobili ste ih u Omori, Nagasakiju. -Nauèili smo iz naših pogreški.
Ubijanje sveæenika i seljaka sve je još više pogoršalo.
Ako mogu umrijeti za svog boga, to ih samo èini još jaèima.
Ako veæ trebaš nekoga kazniti, kazni onda samo mene!
Ti! Nemoj govoriti poput dobrog sveæenika.
Da si pravi èovjek, istinski dobar sveæenik, bilo bi ti žao tvojih kršæana.
Zar nije tako, oèe?
Cijena za tvoju slavu je njihova patnja.
Oèe? Hvaljen bio bog, naš otac. -Hvaljen bio.
Portugalski jezik je poklon od vašeg oca Cabrala.
Zamoljen sam da govorim u tvoje ime.
Postoji briga o odreðenim nedosljednostima u vašem svjedoèenju
ako budete prièali samo na japanskom.
Ja æu svjedoèiti?
Želimo biti pošteni, bolje shvaæamo vaš jezik nego vi naš.
Otac Cabral nikad nije nauèio više od "arriga", dok je bio tu.
Uèili smo ga, ali nije nauèio. -Prezirao je naš jezik, našu hranu i obièaje.
Ja nisam poput njega, nisam poput Cabrala. -Zaista? -Da.
Mi imamo svoju vlastitu religiju, oèe. Šteta što to niste primijetili.
Ne, ne. Mi samo mislimo drugaèije.
Toèno, vjerujete da su naše Buddhe ljudi, samo ljudska biæa.
Èak i Buddha umire. Koa i svi ljudi, nije stvoritelj. -Ti si neznalica!
Oèe, samo kršæanin može u Buddhi vidjeti obiènog èovjeka.
Naš Buddha je biæe, kakvo èovjek može postati.
Nešto veæe od njega samoga, ako pobijedi sve svoje iluzije.
Vi se držite svojih iluzija i nazivate ih vjerom.
Ne, ne razumiješ. Ako netko slijedi božje zapovijedi,
poživjet æe miran i ugodan život! -Da, razumijem!
Oèe, savršeno je jednostavno! "Korobu", jeste li èuli za tu rijeè?
"Korobu", to znaèi propast, predaja.
Odbaci svoju vjeru, odreci se, kako vi kažete.
Uèini to. Ako je se ne odrekneš, zarobljenici æe biti obješeni iznad jame.
Dok to ne uèiniš, život æe ti isticati, kap po kap.
Neki izdrže danima, a neki ne. Samo umru.
Muèili su oca Spora u Kasori. Iznad jame, èuo si za njega?
Bio je i neki po imenu Pedro Tomb. I Ferreira, naravno.
Ferreira? -Poznavao si ga? - Èuo sam za njega.
Nema sumnje, sad ga dobro znaju širom Japana.
Sveæenik s japanskim imenom i ženom Japankom.
Ne vjerujem ti. -Pitaj bilo koga. Ljudi u Nagasakiju gledaju ga u èudu.
Sad se drži uz veæinu. Zbog toga je, èini mi se, i došao u ovu zemlju.
Bahat èovjek, kao i svi oni. Vjerojatno neæe izdržati.
Mislio sam da æe muèeništvo biti moje spasenje.
Molim te, bože. Nemoj da postane moja sramota.
Vidi! Tako je velik!
Zašto me slijediš
Prestani me slijediti!
Hvala ti bože za ove mirne dane. Isus me nauèio da volim svakoga.
Ali, ne mogu voljeti one koji muèe naše prijatelje do smrti.
Bijesan sam, ne mogu ih voljeti.
Èak su i stražari dirnuti tvojom rukom, Gospode. Osjeæam krivnju.
Pitam se je li ovaj neprekidni mir samo znak...
da moja smrt nije više daleko. Ne treba se tresti.
Jasno vidim život tvojeg sina, skoro kao i svoj. A njegovo lice...
odnosi sav strah iz mene.
To je lice koje pamtim iz djetinjstva. Govori mi. Siguran sam u to.
Obeæava da te neæu odbaciti.
Neæu te odbaciti.
Obuci to. Može ti biti na èast, to naši sveæenici nose.
Otac Rodriguez iz Portugala, zar ne? Isprièavam se, oèe, zbog mog govora.
Moj govor nije tako dobar, ali naš gospodar, guverner Chikuwa je zabrinut
zbog vaše ugode. Ugode.
Možda neugode. -Da, neugode.
Zbog èega ste ovdje i ako vam nije ugodno, recite.
Vaš put je bio dug, bilo je mnogo opasnosti.
Moæ vašeg odreðivanja duboko nas pogaða.
Znamo da ste veæ mnogo propatili. Ne želimo da patite još više.
Sama pomisao na to i nama je bolna. -Hvala vam.
Oèe.
Doktrina koju ste donijeli sa sobom možda vrijedi u Španjolskoj i Portugalu.
Pažljivo smo je prouèili tijekom dosta vremena.
Otkrili smo da je beskorisna i bezvrijedna u Japanu.
Zakljuèili smo da je opasna.
Ali, mi mislimo da smo vam donijeli istinu, a istina je svestrana.
Zajednièka je svim zemljama i vremenu, stoga je nazivamo istinom.
Da nije istinita ovdje kao u Portugalu, ne bismo je nazivali istinitom.
Vidim da niste navikli na rad svojim rukama, oèe.
Svi znaju za drvo koje negdje raste, a negdje ne.
U nekoj drugoj zemlji bi uvelo.
Tako je i s drvetom kršæanstva, ovdje mu lišæe trune.
Pupoljci umiru. -Nije tlo ubilo te pupoljke.
U Japanu je bilo 300000 kršæana, prije nego što je tlo...
Da? -Zatrovano.
Nemate odgovor na to?
Zašto biste i imali? Nikad neæete promijeniti moje srce.
Èini mi se da ni ja neæu promijeniti vaša.
Želite testirati moju vjeru? Dajte mi pravi izazov!
Odvedite me inkvizitoru! Odvedite me kod Inoue Sama!
Zašto se smiju? Nisam rekao ništa smiješno, zašto se smiju?
Jer, oèe...
Jer... Ja sam guverner Chikuwa.
Ja sam inkvizitor.
Ja sam, znaš?
Koliko dugo moraju raditi na kiši? -Dok ne završe.
Oèe! Oèe! Molim te, saslušaj me!
Prijetili su mi. Nikad nisam uzeo njihov novac!
Nisam te izdao zbog novca!
Budi oprezan s njim, oèe. Možda mu Inoue Sama plaæa da nas pokoleba.
Ne, ne plaæa mi!
Molim te, oèe, ispovijedi me.
Oèe.
Znam, smrdim. Smrdim na grijeh.
Želim se opet ispovjediti, neka me Gospod proèisti.
Zašto si došao ovamo?
Zbog oprosta?
Shvaæaš li ti što je oprost? -Shvaæaš li ti što ti govorim?
Davno prije, otjerao sam u smrt dobrog kršæanina, bez suðenja.
Zašto sam se uopæe rodio?
To nije pošteno.
Žao mi je.
Još uvijek vjeruješ?
Blagoslovi me, oèe, jer sam zgriješio. Oprosti što sam bio tako slab.
Žao mi je zbog ovog što se desilo.
Žao mi je zbog svega što sam ti uèinio.
Pomozi mi, oèe. -Otjeraj moj grijeh.
Opet æu pokušati biti jak.
Oèe, kako Isus može voljeti ovakvog bijednika?
Zlo je svuda oko mene, osjeæam mu snagu usprkos ljepoti.
Ali, nema toga u ovom èovjeku. Nije zavrijedio da ga se nazove zlim.
Idi s mirom.
Osjeæam... Bojim se... Isuse, oprosti mi. Možda te nisam dostojan.
Ovo je samo formalnost.
Dovoljan je jedan korak. Ne tražimo da budete iskreni.
Vaše stopalo na ovome ne znaèi izdaju vaše vjere. Mene nije ni briga.
Što prije to uèinite, prije æemo se maknuti sa sunca.
Lagano ga dotaknite nogom, ako želite.
Kako veæ hoæete... i odmah æete biti osloboðeni.
To je samo slika. -Stani nogom na nju.
Odmah!
Dalje!
Što je s tobom?
Ovo nema smisla.
Odmah!
Dalje!
Stani lagano na nju, a onda si slobodan.
Odmah. -Stani na nju.
Hajde.
Dalje.
Samo jedan korak.
Odmah... -Morate željeti slobodu. -Budite slobodni! -Stani nogom na to!
Sve ih vratite natrag.
Ostavite ovog zadnjeg.
Hvala ti bože, što si saslušao moju molitvu!
Ovako prolaze kršæani!
Ali... -Pokazat æu vam na primjeru kako da to izbjegnete.
Dovedite ga ovamo.
Priði. Stavi nogu na to. -Vidiš kako je lako?
Priznajem da je veæ uvježban. -Pogledajte kako je to jednostavan pokret.
Nije težak poput naklona. Zar ne?
Ili trèanja. Odlazi!
Gubi se odavde!
Vidite? Uèinio je svoju obvezu.
To je sve.
Oprostite što sam vas zanemario na par dana, oèe.
Imao sam nekog posla u Hyradi. Nadam se da æete i sami svratiti tamo.
Siguran sam da je tamo prelijepo.
Ima zanimljiva prièa o Dimeovu koji je tamo vladao.
Imao je èetiri priležnice.
Èetiri. Sve su bile prelijepe, ali one...
Oprostite. Možda ovo nije prièa za osobu u celibatu.
U redu je, molim vas, nastavite.
U tom sluèaju, sve Dimeove priležnice bile su ljubomorne.
Beskrajno su se svaðale, pa ih je Dimeov Hirado izbacio iz svog dvora.
A mir se opet vratio u njegov život.
Mislite li da se u ovoj prièi krije lekcija? -Da.
Taj èovjek bio je vrlo mudar.
Drago mi je, znaèi shvatili ste da je Dimeov poput Japana.
A njegove priležnice su Španija, Portugal, Nizozemska i Engleska.
Svaka pokušava izboriti prevlast nad drugom i usput uništiti cijelu kuæu.
Pošto si ga proglasio mudrim, shvaæaš zašto moramo otjerati kršæane.
Pa, naša crkva propisuje monogamiju.
Jednu ženu.
Što ako bi Japan morao izabrati jednu ženu, umjesto èetiri?
Misliš, Portugal? -Ne.
Mislio sam na Svetu crkvu.
Ne misliš da je bolje da èovjek zaboravi na strane žene?
I izabere neku domaæu? -Nacionalnost nije važna kad je u pitanju brak.
Važna je ljubav. Ljubav i vjernost.
Ljubav! Oèe, postoje ljudi koji su prokleti trajnom ljubavi ružne žene.
Zar tako mislite o misionarstvu? Kao o ružnoj ženi?
Pa, da.
Kako kažu za ženu koja ne može raðati djecu? -Jalova.
Jalova žena ne može biti prava žena.
Ako je blagoslov ovdje izgubio svoj put, to nije krivnja crkve.
Krivnja je na onome tko vjernike odvaja od svoje vjere, kao muža od žene.
Misliš... na mene?
Oèe, izgleda da vaši misionari ne poznaju Japan!
A vi, èasni inkvizitore, izgleda da ne poznajete kršæanstvo.
Postoje neki koji vašu religiju smatraju prokletstvom.
Ja nisam takav. Gledam na nju drugaèije, ali je ipak opasna.
Želio bih da razmislite o trajnoj ljubavi ružne žene.
I kako jalova žena ne bi trebala biti prava žena.
Oèe! Oèe!
Pomozite mi! Oèe!
Kamo ih vodite? -Kamo ih vodite?
Oèe! Oèe!
Danas æeš otputovati.
Sjedni. Bolje ti je tako, èini mi se.
Molim te.
Oèe.
Kako se danas osjeæaš? Sigurno bolje od ovog zraka.
Mada si bio u našem najnovijem zatvoru.
Stari zatvor je bio jako težak za sveæenike.
Kiša, vjetar i svašta... -Oprostite mi.
Kad æe Inoue Sama doæi ovamo? -Danas neæe dolaziti. Nedostaje ti?
Ljubazan je prema meni, tri obroka na dan, kako bi moje tijelo izdalo srce.
To vam je plan, zar ne? Na to èekate. -Nikako! -Ne?
Danas ipak nekoga èekamo. Inoue Sama želi da ga upoznaš.
Stiæi æe svakog trena. Portugalac je, poput tebe.
Imate toliko toga za razgovor.
Ferreira?
Njega si oèekivao?
Želim prièati s njim. -Nema žurbe. Još je rano, imamo mnogo vremena.
Reci mi, zna li on da sam ovdje?
Ne mogu ti reæi, ne smijem govoriti o stvarima iz inkvizitorskog ureda.
Ali, mogu ti reæi da on zna da si živ. Rekli smo mu da si se odrekao vjere.
Znaš li èemu služe one prostirke? -Ne.
Pogledaj stražara. Što li to govori ocu Garupe?
Zapamti, ako i pravi kršæanin, odreæi æeš se vjere i spasiti ih.
Znaš, inkvizitor je obeæao osloboditi èetvero, ako se otac Garupe odrekne.
Èetvero æe biti slobodno. Nadam se da æe otac Garupe pristati.
Trebao sam ti reæi, ovi kršæani su se veæ odrekli vjere, u inkvizitorovom uredu.
Ako su uèinili što ste htjeli, pustite ih neka odu!
Pustite ih! Uèinili su što ste htjeli! Pustite ih, molim vas! Molim vas!
Ne trebamo ih. Èetvero seljaka? Ima ih još na stotine po otocima uz obalu.
Želimo da se otac odrekne vjere i bude primjer ostalima.
Bože, molim te!
Odrekni se. Odrekni se, zaboga. Bože, ne prepuštaj to nama.
Molim vas!
Ne!
Ne, ne, Garupe, nemoj!
Ne, ne.
Ne!
Ne! Molim vas, molim vas!
Strašan postupak, strašan.
Bez obzira koliko puta ga vidiš. Razmisli o patnji.
Utjecao si na ove ljude! -Samo zbog svojih sebiènih snova o kršæanskom Japanu.
Tvoj bog kažnjava Japan preko tebe!
Garupe je barem bio èist, ali ti!
Nemaš nikakvu volju. Ne zaslužuješ se zvati sveæenikom.
Dragi bože, zašto si me napustio? Zašto si napustio mene?
Bio sam tvoj sin. Tvoj sin, razapet na križ.
Šutnja je i njemu dana. Je li ovaj otok hladan? Šutljiv?
Ne, ne.
Smiješno, smiješno.
Glupo, glupo.
On neæe odgovoriti.
Hoæeš li da te pustim unutra?
Ima vremena.
Oèe. Oèe.
Oèe!
Doði, oèe.
Naši sveæenici ne vole vaše, ali veæ æeš ovdje naæi nešto vrijedno.
Što je, oèe?
Tamjan?
Miris mesa?
Jesi li pojeo nešto mesa, otkad si stigao u Japan? -Ni ja baš ne volim taj miris.
Jesi li veæ pogodio?
Jesi li pogodio tko dolazi?
Ovo je po zapovjedi Inoue Sama. I po željama drugih.
Drugih?
Oèe, misli na duše koje možeš spasiti.
Stanite!
Oèe.
Oèe Ferreira.
Predao sam se.
Odavno se nismo sreli.
Reæi æeš nešto?
Što... da ti kažem u ovakvim okolnostima?
Ako me bar imalo sažalijevaš, reci nešto.
Koliko dugo veæ živiš ovdje?
Godinu dana, èini mi se.
Kakvo je ovo mjesto? -Hram, u kojem uèim.
I ja sam u zatvoru, negdje u Nagasakiju, ne znam toèno gdje.
Znam.
Bio si mi uèitelj.
Bio si moj ispovjednik, moj uèitelj. -Prilièno sam isti.
Uèini nešto, jednostavno. Reci mi, oèe. Slažeš li se?
Izgledam li stvarno drugaèije?
Èasni Sawan provodi svoje dane pišuæi o astronomiji.
Po zapovjedi Inoue Sama. Ovdje ima velikog znanja,
ali o medicini i astronomiji mnogo ih mogu nauèiti. Drago mi je što pomažem.
Zadovoljstvo mi je konaèno biti od koristi u ovoj zemlji.
Stretan si, oèe? -Veæ sam ti rekao.
Spomeni i onu drugu knjigu koju pišeš.
Zove se Kralj Giroc. Prikazuje doba kršæanstva i pobija njegovo uèenje.
Razumiješ li naslov?
Reci mu.
To znaèi prijevara ili razotkrivanje, ako više voliš kiæene izraze.
Ima nešto i o inkvizitoru, on je to odobrio i pohvalio.
To je istina. -Koristite istinu poput otrova. -Smiješno je kad to sveæenik kaže.
To je okrutno. Okrutno! Gore od ikakvog muèenja, izvræete èovjeku dušu.
Mislim da govoriš o sebi, a ne o Sawan Ochuanu. -O kome?
O njemu! On je Ferreira samo za tebe. -On je sad Sawan Ochuan.
Èovjek koji je pronašao mir. -Neka te povede svojim putem.
Putem milosti. -Da si se barem i sam odrekao, nitko se ne treba
miješati s dušom drugog èovjeka. Pomoæi drugome, to je Buddhin naèin.
To je i tvoj naèin, u tome su naše religije jednake.
Nema pobjede ikoga pobjeðivati, kad se toliko toga može podijeliti.
Hajde.
Reèeno mi je da te nagovorim da se odrekneš vjere.
Ovo... ovo je od jame.
Svežu te, ne možeš se micati. I objese naglavce.
Zarežu te.
Osjeæaš kako krv kapa, kap po kap.
Ne odlazi ti u glavu i neæeš tako skoro umrijeti.
Nagazi na svog Isusa.
Posljednji si sveæenik ovdje, oèe.
Siguran sam da æe Inoue Sama sa zadovoljstvom staviti
jednog sveæenika nad jamu. On je praktièan èovjek, nije okrutan.
U ovoj zemlji sam proveo 15 godina, znam je bolje nego ti.
Naša religija ne hvata korijenje u ovoj zemlji.
Jer je korijenje išèupano. -Ne, veæ zato što je ovo moèvara.
Ništa ovdje ne raste. Posadiš, a korijenje trune.
Nekad je ovdje kršæanstvo raslo i cvalo. -Kad?
Kad? U tvoje vrijeme, oèe. U tvoje vrijeme, prije nego što si postao...
Kakav, poput njih?
Rodriguez, molim te, slušaj me. Japanci vjeruju samo u svoju verziju
naše vjere. Uopæe nisu vjerovali, nikad nisu ni vjerovali.
Kako to možeš reæi? Od vremena Sv. Franje Xaviera do tvog vremena,
tu je bilo na stotine tisuæa preobraæenika. -Stotine? -Da, preobraæenika!
Franjo Xavier je došao ovdje da uèi Japance o božjem sinu,
ali prvo je morao pitati kako se kaže bog. Dai Ni Chi, rekli su mu.
Da ti pokažem tko je njihov Dai Ni Chi? Pazi dobro.
Ovo je božji sin, jedan i jedini božji sin.
Prema zapisima, Isus je uskrsnuo treæi dan. U Japanu je to svakodnevno.
Japanci ne mogu zamisliti postojanje neèega izvan prirode.
Prema njima, ništa nije iznad ljudi. -Ne!
Ne mogu ni zamisliti našu ideju kršæanskog boga!
Ne, nisi u pravu. Nisi u pravu. Oni štuju boga! Boga! Našeg Gospoda!
Blagosiljaju ime boga! -Samo još jedno ime za boga kojeg nikad nisu poznavali.
Vidio sam kako ljudi umiru! -I ja sam. -Za boga! Usred vatre, za svoju vjeru.
Vaši muèenici bili su spaljivani, oèe, ali ne zbog kršæanske vjere.
Gledao sam ih kako umiru. Nisu umrli za ništa.
Nisu, umrli su zbog tebe, Rodriguez.
Koliko si ih ti spasio? Kad si se odrekao vjere pred licem našeg Gospoda?
Koliko, osim sebe?
Ne znam. Sigurno ne toliko mnogo, kolikima si ti mogao pomoæi.
Pokušavaš umanjiti vlastitu slabost.
Neka ti se bog smiluje! -Koji bog? Koji od njih?
Mi kažemo... Oprosti, nisi baš savladao jezik, zar ne?
Ovdje kažu, planine i rijeke mogu se pomaknuti.
Ali, ljudsku prirodu ne možeš. Jako je mudro, poput mnogo toga ovdje.
Pronašli smo svoju pravu prirodu u Japanu, Rodriguez.
Možda je to znaèenje traženja boga.
Ti si sramota.
Ti si sramota, oèe.
Ne mogu.
Ne mogu te više tako zvati. -Dobro.
Sad imam japansko ime. Ženu i djecu.
Naslijedio sam ih od jednog ubijenog èovjeka.
Kako se osjeæaš? -Pokazao ti je put milosti. Nadam se da si ga prihvatio.
Zašto me jednostavno ne objesiš nad jamu?
Zovu te u inkvizitorov ured.
Oèe, došao si ovamo zbog njih, a oni te svi mrze.
Vrijeðajte me koliko hoæete, to mi daje još više hrabrosti.
Trebat æe ti noæas.
Dobar si èovjek, oèe. Ne podnosiš patnju. Nisi u pravu, radi ostalih.
Inoue Sama kaže da æeš noæas odbaciti svoju vjeru.
Bio je u pravu za Ferreiru i u pravu je za tebe.
Bože, pomozi mi. Isuse, pomozi mi.
U vrtu si rekao: "Duša im je žalosna, èak i u smrti."
Krvario bih zbog tebe... Umrijet æu za tebe. Da sam te bar upoznao.
Jesi li tu uz mene?
Oèe, oprosti mi.
Oèe, došao sam se ispovjediti!
Oèe! Oprosti mi, oèe!
Prestanite! Prestanite! Prestanite! Dosta te buke!
Prestanite! Neka mu netko pomogne!
Što trebaš? -Ne meni, tamo dolje je èovjek, umire!
A èuvar je zaspao i hrèe poput divljeg psa!
Misliš da èuvar radi buku? Nevjerojatno!
San! Reci mu što je to.
To nije èuvar i nije hrkanje. To su kršæani.
Ustvari, petero njih. Vise iznad jame.
Jesi li pronašao rijeèi na zidu?
Hvali ga.
Urezao sam ih kamenom dok sam bio u ovoj æeliji. -Poput tebe.
Tiho.
Ne govori mi, nemaš mi se prava obraæati. -lmam, jer si isti kao i ja.
Misliš da je Isusova kušnja jednaka tvojoj.
Daleko je ova jama od Isusove patnje i oni nemaju tvoj ponos.
Nikad se ne bi usporedili s isusom. Imaš li ti pravo da ih šalješ na muke?
Slušao sam krikove patnje u ovoj istoj æeliji.
Uèinio sam što treba. -Tražiš si izlike, to je u duhu tame!
Što æeš uèiniti za njih? Moliti? A što je zauzvrat? Samo još više patnje.
Patnju samo ti možeš zaustaviti, ne bog! -Odlazi od mene!
I ja sam se molio, Rodriguez. Ne pomaže.
Hajde, moli se.
Ali, moli se otvorenih oèiju.
Možeš ih poštedjeti. Dozivaju u pomoæ, kao što ti dozivaš boga.
On šuti, ali ti ne moraš. -Neka se odreknu! Odreknite se!
Bog mi pomogao, odreknite se!
Veæ su se odrekli, mnogo puta. Ovdje su zbog tebe, Rodriguez!
Sve dok se ti ne odrekneš, ne možeš ih spasiti.
Sveæenik bi trebao djelovati poput Krista. -Da je Krist bio tu. Krist je bio tu.
On bi djelovao. Odrekni se zbog njih.
Neæu. Ne, on je ovdje, Krist je tu. Samo ga ne èujem.
Pokaži bogu da ga voliš! Saèuvaj živote ljudima koje on voli!
Ima nešto važnije od crkvene presude.
Sad æeš ispuniti najbolniji èin ljubavi ikad izvršen.
To je samo formalnost, samo formalnost.
Priði bliže. U redu je, nagazi me.
Shvaæam tvoj bol.
Roðen sam na ovom svijetu da dijelim ljudsku bol.
Ovaj križ sam nosio zbog tvog bola.
Tvoj život je sad uz mene.
Nagazi.
Bilo je to 1641. godine, tijekom mog prvog posjeta Japanu.
Tad sam ja, Dieter Albritch, naišao na neobiènu prièu meðu ovim stranicama.
Kršæanin. -Nije kršæanin.
Kao lijeènik u velikoj trgovaèkoj tvrtki, plovio sam širom svijeta.
Kršæanin. -Ali ništa od èuda viðenih u ovom, nije bilo tako opisano
poput zanimljivosti o sveæenicima koji su se odrekli vjere.
Kršæanin.
Došao sam bliže od bilo kojeg europskog istraživaèa tajni ove zemlje
Nije kršæanin. i saznanju o životima izgubljenih sveæenika.
Recimo, inkvizitor bi pretražio domove, tražeæi skrivene kršæanske predmete.
Kršæanin.
Dva sveæenika su ih pregledavala i ovjeravala njihovo korištenje.
Povremeno sam ih i sam prouèavao.
Nizozemci su bili jedini Europljani kojima je dopušteno trgovanje u Japanu.
Svi brodovi su bili pretraživani, kako bi se sprijeèio unos religijskih predmeta.
Nikakvi križevi, sveci ili brojanice nisu mogli proæi.
Unatoè tome, nekoliko stvari bi se uvijek prokrijumèarilo. -Kršæanin.
Bilo je to stresno za Japance, poput prolijevanja krvi.
Nauèeni smo voljeti one koji nas skrivaju. -Ništa ne osjeæam za njih.
Samo naš Gospod može suditi tvom srcu.
Rekao si, "naš Gospod".
Sumnjam.
Kad je Sawan Ochuan umro, ostali sveæenici preuzeli su njegove dužnosti.
Drugaèije su ih obavljali.
Ovaj put, primijetio sam znatnu vještinu u govoru.
Èinilo se da se pomirio sa situacijom.
Imam dobre vijesti, umro je èovjek u Edu.
Okada Sanyemon. -Preuzet æeš njegovo ime, kao što je i on uèinio.
Imao je imanje, ženu i sina.
Uzmi je, neka ti bude žena.
Èovjek najbolje radi kad nije usamljen.
Uvjerio si se u to na otocima Itky i Goto.
Još je mnogo seljaka koji sebe smatraju kršæanima.
Sviða ti se to? Oni mogu i dalje biti kršæani.
Možda ti to prièini zadovoljstvo. -Jer, korijenje je odsjeèeno.
Ništa ne raste u moèvari.
Da, Japan je takva zemlja. Religija, koju ste vi kršæani donijeli,
postala je èudna stvar. Promijenila se.
Nisam vas ja porazio, veæ ova japanska moèvara.
Nema na èemu.
Okada Sanyemon proživio je u Edu preostali dio svog života.
Nekih 10 godina kasnije, dopušten mi je posjet u Edo.
Japanci su slobodno ogovarali Okada Sanyemona.
Inkvizitor Inoue opovrgnuo je da su opetovano zahtijevali njegovo odreknuæe.
Govorili bi, svi bivši sveæenici pristupali su im brzo i gorljivo.
Èuo sam da ti je inkvizitor poslao svoje ljude. Ima li problema? -Nema.
Htjeli su se uvjeriti da sam napisao onu potvrdu. Moja prijavna pisma.
Hvala ti.
Nemaš mi zašto zahvaliti.
Zato što si tu, uz mene.
Oèe.
Ne, ne. Nisam...
Nisam to više, sad sam bivši sveæenik. -Ti si jedini preostali sveæenik.
Još uvijek možeš poslušati moju ispovijed. -Ne, ne mogu. -Ne! Ne mogu!
Još uvijek patim zbog uèinjenog, oèe.
Izdao sam te. Izdao sam svoju obitelj. Izdao sam našeg Gospoda.
Molim te! Poslušaj moju ispovijed.
Oèe.
Gospode, borio sam se protiv tvoje šutnje.
Patio sam uz tebe. Nikad nisam šutio.
Znam.
Mada... bog je šutio cijelog mog života.
Sve do danas.
Sve što radim, sve što sam dosad uèinio.
Govori o njemu.
U tišini sam èuo tvoj glas.
Inkvizitor je nastavio tražiti povremene provjere svih osumnjièenih kršæana.
Okada Sanyemon nije bio pošteðen toga.
Na neki naèin, odluèio je da njegov primjer ne bude zaboravljen.
Osobito od strane samog sveæenika.
Godine 1667. religijski predmet otkriven je unutar jednog amuleta.
Pripadao je slugi po imenu Kichijiro.
Sluga je izjavio da ga je dobio na kocki, da nikad nije zavirio u njega.
Nije ga mogao dobiti od Okada Sanyemona, pošto je on stalno pod prismotrom.
Sluga, Kichijiro, je odveden.
Nakon toga, i sam Okada Sanyemon bio je pod pažljivom prismotrom.
Tijekom mog zadnjeg putovanja, 1682. godine, pitao sam za njega.
Japanci su mi rado odgovorili.
Posljednji sveæenik nikad više nije priznao kršæanskog boga, ni rijeèju, niti u pismu.
Nikad nije govorio o njemu. -I nikad se nije molio. -Èak ni kad je umirao.
Stvari vezane uz njegovu vjeru davno su okonèane.
Tri èuvara pazila su na njegov kovèeg.
Sve dok ga nisu odnijeli, samo da budu sigurni.
Samo njegovoj ženi dopušteno je da na brzinu pogleda tijelo.
I stavi uz njega posmrtnu gatanu, koja æe otjerati zle duhove.
Nije bilo znakova da je plakala.
Tijelo je obraðeno na budistièki naèin.
Nadjenuli su mu posmrtno budistièko ime.
Èovjek znan kao Rodriguez, završio je onako kako su oni htjeli.
Onako kako sam ga prvi put vidio.
Izgubljen od boga.
Mada, što se toga tièe, samo bog zna odgovor.
"Za japanske kršæane i njihove pastore" "Za uzvišenu božju slavu"
"Silence" 2016. Martin Scorsese Lula & Valkanela
Preuzeto sa www.titlovi.com