Po knjizi "Dug je put do kuće" od ŠARU BRIRLIJA
PREMA ISTINITOJ PRIČI
Saru! Saru!
Hajde, hajde!
Drži kako treba.
Hvataj, Saru!
Silazi! -Gudu! Stražari!
Hej, mali, silazi!
Siđi dole!
Saru! -Gudu! KANDVA, INDIJA - 1986
Saru, tu sam. Danas ćemo zaraditi puno para.
Imamo dosta uglja. Da vidim. -Baš dosta!
Stalno mi govoriš, mali si, a vidiš da sam pametan.
Jesi. Kakav skok! Skočio si sa velike visine.
Da, sa ogromne!
Daj im dve porcije mleka.
Gudu, hoću đelebi.
Jednog dana ću ti ih kupiti. -Kupićemo celu radnju!
Važi.
Kuda sada da idem? -Levo, levo!
Levo, a sada? -Desno, desno!
Želiš li da piješ mleko? -Da.
Doneo sam mleko!
Magičan je.
Sada mi recite, odakle vam mleko?
Budite iskreni.
Gudu? Moj, Saru?
Ne.
Šekila, moram na posao.
Ko će čuvati Šekilu? Moj Saru?
Hajde, jedi. -Spavaj... Spavaj...
Koliko ćeš ostati? -Danas si baš vredno radio.
Hoću i ja da idem.
Za koliko dana se vraćaš? -Za nedelju dana.
A ko bi čuvao Šekilu? -Kalu će biti ovde.
Ne možeš da podižeš pakete, mali si još.
Mogu sve da podignem.
Gudu! Mogu li i ja da idem? -Mali si, ne možeš.
Mogu sve da podignem.
Saru, rekao sam ti. Radi se po noći, nije to posao za decu.
Idi, mali si još. Saru, ostavi to.
Mogu da podignem.
Dobro.
Zdravo, Gudu! -Zdravo, kako si, Šankar?!
Saru, probudi se!
Probudi se, Saru. -Hoću da spavam.
Saru, probudi se. -Ne gnjavi, hoću da spavam.
Pogrešio sam što sam te poveo.
Mali si ti za noćni rad.
Kasno je. Nećeš nikada moći da radiš.
Saru, idem da se raspitam u vezi posla. U redu?
Vratiću se. Budi tu, ne mrdaj.
Gudu! Donesi sto đelebija. -A, đelebije hoćeš?
Donesi dve hiljade đelebija. -Đelebi? Tu budi!
Gudu?
Upomoć!
Gudu!
Upomoć! Spasite me!
Upomoć! Upomoć!
Mama, volim te puno.
Gudu, mnogo mi nedostaješ.
Voz na drugom peronu ne saobraća.
Ne prima putnike.
Upomoć!
Pustite me odavde!
Spasi me...
Pustite me odavde! Upomoć!
Gudu! Upomoć!
KOLKATA, ZAPADNI BENGAL 1600 KM ISTOČNO OD KANDVE
Otvori!
Gudu!
Mama!
Gudu!
Mama!
Ganestali? Hoću da se vratim kući. Ganestali...
Ganestali!?
Hoću da idem kući. -Pričaj bengalski, ne razumem te.
Pomeri se! -Pusti me!
Ganestali? -Gubi se odavde!
Rekao sam nešto, briši!
Ne hodaj tuda, pašćeš.
Šta je, ne razumeš bengalski?
Razumeš li hindi?
Da. -Gde ideš?
Kući, izgubio sam se. -Jesi li došao odavde ili odande?
Ne znam odakle. -Kako ćeš se onda vratiti?
Kako se zoveš? -Saru.
Ja sam Nur.
Jesi li gladan?
Hajde, dođi...
Uđi unutra.
Hajde, hajde!
Moram sve ovo da odradim, da napunim porcije za muškarce.
Stomak se mora nahraniti, znaš.
Svako mora da radi.
Ja pomažem mami, donosim joj malo kamenje.
Tvoja majka nosi kamenje?
A, šta je ovo?
Pij.
A meni malo?
Malo da nasapunamo...
Ima jedan čovek, zove se Rama.
Jako je dobar čovek, svima pomaže.
I tebi će pomoći. Dolazi sutra ujutru.
Hoće li mi pomoći da nađem mamu?
Da, pomoći će ti da nađeš mamu.
Zatvori oči... i spavaj.
Spavaj.
Dete moje, jesi li se naspavao?
Pitam se koji svet si proputovao?
Ti si Rama? -Jesam, ali nisam Bog.
Dođi, lezi.
Priđi bliže.
Znaš, došao sam izdaleka po tebe
i želim da te odvedem na jako lepo mesto.
Kod mame? - Odande ćemo pokušati da nađemo tvoju mamu.
Vratiću se večeras, i onda ćemo je tražiti, važi?
Ustani!
Priđi bliže.
Reci hvala. -Hvala.
Odlično, baš takvog traže.
Šta je, ne piješ? Ne sviđa ti se?
Zašto si neraspoložen?
Pij ovo.
"Priđi bliže".
Saru!
Dobar dečak!
Uzmi taj manji.
Dobar dečak!
Ko je moj dobri dečkić? Ko?
Mama, oprosti mi.
DVA MESECA KASNIJE
Izašao sam iz kafea i krenuo da pričam sa njim.
Shvatio sam da ne zna ni jednu bengalsku reč. Priča hindi.
Pitao sam ga odakle je.
Samo je odgovorio - Goneštolevar. -Goneštolevar?
Nisam čuo za to mesto.
Ganeštalar.
Dobro, kom distriktu pripada Ganeštalar?
Reci, kom distriktu pripada Ganeštalar?
Kako mu se zove majka? -Mama.
IZGUBLJEN
Tišina!
Idemo!
Idi tamo.
Jedan, dva, tri, četiri...
Kako se zoveš? -Amita.
Ovo je jako ružno mesto.
Da li neko odlazi odavde? -Videla sam neke.
Jeste li zapisali? Šondip!
Prestani! Prekini odmah!
Odmah da si prestao! Zašto si tako zločest?
Šondip! Pođi sa mnom, daću ti ja batine.
Hej, Šondip! Hajde!
Pogledaj me. To sam ja. U redu je, ja ću ga uzeti.
Vrati ga pre zore.
Zvezde sve izašle su,
U potrazi za mesecom.
Zvezde sve izašle su,
U potrazi za mesecom.
Nesrećnici izlaze...
na ulice.
Zvezde izlaze,
tražeći mesec...
Izlaze u potragu za lopovom.
Zvezde sve izašle su.
Da, Saru. Ja sam gđa Sud. Dođi, sine. Sedi ovde.
Moj zadatak je da nijedno dete ne ostane ovde,
ako može da bude na drugom mestu. Zato sam tu.
Ne vole me ovde.
Pogledaj. Raspitujemo se o tebi već dugo vremena.
Objavili smo u novinama tvoju sliku.
U svim novinama u Kolkati.
Petnaest miliona ljudi čita novine. To je mnogo ljudi.
Ali, nismo dobili ni jedan odgovor.
Moj dom je jako daleko.
Ni jedan odgovor.
Ni od mame? -Ne.
Čak ni od mame.
Gudu?
Saru, pronašli smo porodicu iz Australije,
koji žele da brinu o tebi. Da li znaš gde je Australija?
Želiš li da ih vidiš? Dođi, pokazaću ti.
Dođi, sine.
Pogledaj. Ovo je Džon, a ovo je Su.
Ovo je njihova kuća.
Žive u Tasmaniji. To je malo ostrvo i svi su tamo veoma ljubazni.
Fini su ljudi, zar ne?
Ponesi sliku sa sobom i čuvaj je.
Saru, ne možeš ostati ovde.
Jeste li zaista tražili moju mamu?
Svuda sam je tražila.
Imaćeš lep dom. Australija je lepa.
Imate li svi ubrus? To se zove serviette...
Stavite je u krilo, da hrana ne pada po odeći i isfleka je.
Pokazaću vam kako se koristi pribor za jelo.
Postaviću pitanje, a vi mi na engl. odgovorite kako se šta zove.
Šta je ovo? -Fork!
Fork, tako je. A, ovo?
Nice! -Knife! Nije "lep", nego nož.
A, ovo? -Spoon! -Kašika, dobro je.
Dobro, Minša, reci mi šta je ovo?
Pokušaj da se setiš... -Salt! -Odlično!
Papir! -Pepper!
Bib-er!
HOBART, AUSTRALIJA - 1987
Hvala.
Saru, ovo su tvoji mama i tata. Pozdravi ih.
Zdravo, ja sam Svarmina. -Zdravo, ja sam Džon. Ovo je Su.
Zdravo. -Zdravo, ovo je za tebe.
Je l' bilo dobro u avionu? Dobro?
Ja sam mama Su, a ovo je tata.
I jako smo srećni što smo te upoznali.
Brod.
Neverovatan je. -Jeste, samo nežno.
Živećeš ovde.
Tamo je dnevna soba.
Televizor.
Znaš li šta je televizor?
Slike.
Voda. Mnogo vode.
Otvori.
Da ti prepolovim?
Biber! -Kako? -Biber.
Biber! -Da, biber! Tako je! I...
Sos. -Sos?
So! -Vrlo dobro.
Zdravo.
Dolaziš iz daleka, zar ne?
Mališa...
Sigurna sam da ti nije bilo lako. Jednog dana ćeš mi sve ispričati.
Reći ćeš mi ko si, sve ćeš mi reći,
a ja ću te uvek saslušati.
Uvek.
GODINU DANA KASNIJE
Tako, da.
Jednu laganu za mene, važi?
U redu. -Mama, spremna?
Stiže. Hajde, drugar.
Bravo, Saru!
Trči, Saru! Ona ispada!
Bože, kako si mogao to da mi uradiš?
Tata, mata, Saru, Mentoš. -Da.
Zdravo, evo nas opet. Saru, porastao si. -Zdravo.
Bože, tako smo uzbuđeni. -Ovo je Mentoš. -Zdravo.
Zdravo, Mentoš. -Ovo je Saru, ja sam Su.
Zdravo, ovo je Saru, tvoj brat. -Ovo je Džon.
Zdravo, drugar. -Saru, pokaži mu crtež.
Saru je za tebe nacrtao...
Imali ste dug let. -Da, da.
Mora da ste ogladneli. Idemo nešto da pojedemo,
želite li da nam se pridružite? -Da, bilo bi lepo.
Džone, povrediće glavu, zaustavi ga! -Smiri se, sve je u redu.
Prestani, prestani!
Ne, drugar!
Sve je u redu, uzmi igračke i igraj se, dobro?
Nemoj, drugar. Ne udaraj se! -Ne u glavu!
Sve je u redu.
Pogledaj brod. Sada je sve u redu.
Dobro sam.
20 GODINA KASNIJE
Naplaćuju li dodatno ove mehuriće? -Nedostajaćeš nam.
Idem samo u Melburn. -Da, ali sa druge strane okeana.
Za Sarua, našeg divnog dečaka.
Neka ti ovo donese ostvarenje svih želja. - Da.
I više. -Hvala, mama. Hvala, tata.
Od momenta kada si ušao u naše živote...
Mama. -Pusti da završim.
Od momenta od kada si ušao u naše živote, ostvarivao si sve naše nade.
I mnogo više od toga, zaista.
I doneo mnogo više obaveza, naravno.
Iskoristio si svaku datu priliku. -Ponosimo se tobom, sine.
Ponosni i uzbuđeni zbog tvog novog poglavlja u životu. -Da.
Živeli! -Oprostite, čekate nekoga ili mogu da odnesem. -Možete.
Ne, neka ostane. - Nosite. -Volela bih da ostane, hvala.
Ne misliš valjda stvarno da će doći? -Pusti to sada, sine.
Dobro vino. -Da, ali je domaće.
Mentoš!
Da, izvini zbog ručka.
Šta ono beše studiraš? -Hotelski menadžment.
Šta ćeš naučiti tamo, da upravljaš hotelom?
Zabavi se. -Treba li neki račun da se plati?
Zaposlićeš me kada dođeš. -Ne pravi gluposti dok nisam tu.
Da, da... -Već si dovoljno unesrećio majku.
Ortak... A šta misliš zašto se držim po strani?
MELBURN, 2008
Vidimo sebe kao Ujedinjene Nacije ugostiteljskih škola.
Mi smatramo da podučavamo o globalnoj i balansiranoj perspektivi.
Vi ste ovde zato što imate san. Mi smo ovde,
da taj san pretvorimo u stvarnost.
Da, videla sam kroz iskustvo iz prve ruke, da ugostiteljstvo
može pomoći u dovlačenju potrebne infrastrukture.
Ali takođe sam videla i mnoge probleme koje su uzrokovali
i zbog toga zajednice moraju biti uključene u svakom procesu
i svakom koraku. Moraju ozbiljno biti shvaćeni.
I... pretpostavljam da želim da im pomognem u tome.
Saru?
Ja želim da upravljam hotelom i strpam profit u svoje džepove.
Za početak, reci odakle si? Rođen si u Australiji?
Da. Ne! U Kolkati. -Imam familiju tamo, skroz su ludi.
Koji deo? -Usvojen sam, zapravo nisam Indijac.
Ali voliš kriket, zar ne? -Znači, voliš kriket?
Navijaš za Australijance ili Indijce? -Za Australijance, drugar.
Opa! "Samo za Australijance, drugar." Biće interesantno.
Dobro, Saru, zašto si izabrao ovaj kurs?
Šta još očekuješ od njega?
Dobrodošli. Uđite.
Zdravo. Kako si? -Volite li indijsku hranu?
Jer, to jedino i imamo.
Fantastično je. -Pokušala sam da kopiram nekoga.
Bolivudski ples, beše samo na jednoj nozi. -Da, da!
Ako kažem baterijska lampa, kako bi ti rekla? -'Lampo de poche'.
Lampo de poshe... -Prevod bi bio... Bati.
Šta bi ti rekao? -Baklja.
Ako jedeš rukama koristi 'naan'- hleb kao kašiku.
Kako se kaže taksi? -Taksi. -Isto.
Isto je na svim jezicima. -Hoćeš li viljušku?
Isti je kao moj otac.
Još jedno pivo? -Da, hvala.
Gudu, hoću đelebi!
Saru...
Jesi li dobro?
Saru?
Ja nisam iz Kolkate.
Izgubio sam se. -Haora stanica je ogromna,
sigurno si se uplašio. Jednom sam išla u Puri na hodočašće
i izgubila sam se dva puta. -Nisi govorio bengalski?
Nisam ni znao da se tako zove. -Koliko dugo si bio u vozu?
Nekoliko dana. -Nekoliko dana?
Saru, kako ono beše naziv tvog rodnog mesta? -Ganeštalaj.
Mora da sam pogrešio, jer to mesto ne postoji.
Sigurno se još nečega sećaš.
Platforme. Spavao sam tamo.
Velikog rezervoara za kišnicu. Par stanica od Ganeštalaja.
Ima hiljadu stanica za rezervoarima. -Dobro,
bilo je davno. -Jesi li čuo za novi program Google Earth?
Neverovatan je, možeš pronaći svako mesto, bilo gde.
Slušaj, možemo saznati kojom brzinom idu putnički vozovi.
Brzinu pomnožimo sa satima koje si proveo u vozu i to je to.
Kreiramo radijus pretrage i možemo u njemu naći stanice sa rezervoarima.
Treba ti ceo život da pretražiš stanice u Indiji.
Ćuti! Jesam li rekao sve stanice? -Čak i polovinu...
Društvo, ne želim da pričam o ovome.
Da li su te roditelji tražili?
Šta je? -Naravno da jesu.
Mislim, možda postoji neki papirološki trag. -Kakav trag?
Nije znao... -Moja majka ne zna da čita i piše.
Čime se bavila? -Fizičkim radom, nosila je kamenje.
Tvoja majka? -Ej, prestani...
Moja majka je umrla pre četiri godine. - Žao mi je.
Moj otac je još uvek ljut na nju.
Ne zato jer se razbolela, nego što je odbila hemioterapiju.
Poznavala je sebe. Znala je šta da očekuje.
Sama je odlučivala o svom životu, pa...
pretpostavljam da to nije bilo prihvatljivo.
Kako se ti osećaš? -Samo mi jako nedostaje.
Šta misliš o Baratovom predlogu za pretragu?
Šta to znači?
Neka vrsta plesa? Tako plešeš? O, Bože!
Brzine putničkih vozova.
HOBART, TASMANIJA - 2010.
Ne možeš više ovako.
Dozvoli da ti pomognem.
Hajde, idemo na trčanje.
Šta?
Lusi!
Hajde!
Čekaj, uhvatio me je grč.
Varaš!
Nikada ih nikome nisam pokazala do sada. -Divne su.
Zbog užitka. Moj mali hobi.
Vidi, Mentoša... -Da, drago mi je što dolazi večeras.
Lukavac mali, čiste, ali neverovatne energije.
Sladak je. -Teško ga je bilo kontrolisati, ali...
Izuzetno je pametan. Mogao bi postići sve,
kada bi znao da kontroliše svoju energiju.
Saru je zaštitnički nastrojen prema njemu.
To je bio moj blagoslov.
Veliki. - Tvoja mama mi je pokazala tvoje trofeje.
Mama, nisi valjda?
Nisam znala da si sportista.
Ima ih još u garaži, to je samo polovina.
Gde ideš, drugar? -Da ispušim cigaretu.
Jedva ga nateram da ustane iz kreveta... - Lusi!
Zašto im ne kažeš šta si radio? -Nemoj.
Reci nam. -Razumeće... -Šta?
Hajde. -Večera... -Jedi dok je topla.
Jesi li gladan? -Da.
Šta je?
Šta sam propustio? -Ništa. -Uznemirena je. -Nije.
Ne možeš znati kako se ja osećam.
Saru sve zna.
On je ekspert.
On je menadžer!
Zašto si ovde?
Zato jer je tvoj brat. -Ne, nije.
Različiti smo. -Nemoj tako, Saru.
U redu.
Sve je u redu.
Ne, ne! U redu je!
Sve je u redu! -Prekini!
Da se nisi pomerio!
Bravo, drugar!
Sve je u redu. Diši, samo diši.
Mrzim ga, zbog svega što ti je učinio.
Oprosti.
Saru!
Zdravo. -Lepo je videti te opet.
Poljubi me.
Prestani, molim te. -Pogledaj me.
Pogledaj me. Gde si?
Može li da sačeka dok ne dođemo kući? -Kući? -Dobro.
Kuća? Misliš ja u jednoj sobi sama,
ti sam u drugoj? -Hajde. -Prestani, molim te.
Saru, moraš se suočiti sa stvarnošću!
Na koju stvarnost misliš?
Imaš li ikakvu predstavu kako je to,
kada svakog dana moj rođeni brat i moja majka
provode svaki dan tražeći me?
Kako svakog dana moj rođeni brat vrišti moje ime?
Možeš li zamisliti njihov bol što ne znaju gde sam?
Dvadeset pet godina, Lusi! Dvadeset pet!
Zašto mi nikada nisi rekao kroz šta prolaziš?
A mi uljuljkani u privilegovanim životima...
Muka mi je. Moram ih pronaći. Moraju znati da sam dobro.
Nisam te nikada sprečavala, želim da ti pomognem.
Ja više ovako ne mogu. Ti zaslužuješ više. -Ne radi to...
Da se nisi usudio, radi se o tebi, ne o meni!
Saru!
Saru, jesi li tu, drugar?
Sutra je međunarodni turnir. Da li bi svratio do kuće?
I da ti kažem da sam popravio kormilo.
Što ne bismo isplovili?
Saru, mama nije baš najbolje.
Ne znamo gde je Mentoš, nedostaje joj. Znaš kakva je.
Znamo da si napustio posao. Samo brinemo za tebe, sine.
Posećivao sam je.
Svake noći zamišjam da hodam ovim ulicama kući,
Od kuće do brane, od kuće do stanice
i poznat mi je svaki korak puta.
Zamišljam kako joj na uvo šapnem:
"Ovde sam, sve je u redu."
Kakva je ona bila? -Prelepa.
Kako je bilo u Njujorku? -Isto.
Zašto si se vratila? -Finansiraće nam projekat.
Odlično! Vidiš, shvatili su koliko si dobra.
Nedostajala si mi.
Videla sam ti mamu. Ne izgleda baš najbolje.
Umrla bi da zna za čim tragam.
Ne potcenjuj je, trebaš joj.
Daj pet rupija i preneću sve. -Dobro, evo ti.
Ok, pobedio si, uzmi ovo.
Nosio je lubenicu i nisam ga video kako dolazi.
Šta je? -Šta ako pronađeš dom, a oni ne budu tamo?
Hoćeš li se zaustaviti ili ćeš nastaviti da tražiš?
Ne možeš znati šta se desilo u međuvremenu.
Sve se menja pa i svet.
Nemam izbora.
Ostani.
Ne mogu.
Tu budi! Zar nisi trebao da ga čuvaš?
Gde si ti bio? Zar ga ne voliš?
Džon je čuo da je Mentoš isplovio.
Hvata jastoge.
Vraća se sutra.
Vratiće se sa gotovinom i krenuti opet sa lošim navikama.
Žao mi je što nisi mogla imati svoju decu.
Šta si rekao? -Mi...
Mi nismo bez porekla,
kao što bi ti bila rođena deca.
Usvojivši nas, usvojila si i našu prošlost.
Osećam kao da te ubijamo. -Mogla sam da imam svoju decu.
Šta? -Doneli smo odluku da ih nemamo.
Želeli smo vas dvojicu. To smo hteli.
Želeli smo vas u našim životima. To je bio naš izbor.
To je jedan od razloga zbog kog sam se zaljubila u tvog oca.
Oboje osećamo da na svetu ima već dovoljno ljudi.
Imati dete ne bi značilo dobro delo,
ali prihvatiti dete koje pati, kao što ste vas dvojica,
znači dati mu šansu na ovom svetu.
To je već značilo nešto.
Kladim se da nisi zamišljala da će biti ovako teško.
Ne radi se o poteškoćama. Nije to...
Za mene postoji sam jedan način. Tako ja razmišljam.
To se izdešavalo zato što...
Kada sam imala dvanaest godina, imala sam viziju.
Neko bi pomislio da sam doživela nervni slom, ali nisam...
Otac mi je bio alkoholičar. Nije bio dobar čovek.
Bio je čovek van pameti.
Bila sam u dvorištu i gledala preko poljane
i samo sam htela da me zemlja proguta.
Onda sam...
osetila neki električni šok. Nešto je protreslo moje telo.
Zatim sam ugledala tamnoputo dete sa druge strane poljane.
Stajao je pored mene i snažno sam osetila njegovo prisustvo.
Prvi put u životu sam osetila nešto dobro
i osećala sam se dobro.
Znala sam da me vodi i znala sam da ću biti dobro.
U tom trenutku mogla sam videti celu svoju budućnost.
I verovala sam da mogu održati ovu porodicu na okupu.
A, sada... Sada ne znam.
Mama. -Ne razumem šta se dešava?
Ne razgovaramo kao nekada...
Potreban si mi, Saru.
Mentoš!
Izvini za ono što sam rekao za večerom.
Ganeš Talai.
Ganeš Talaj.
Ganeštili!
Mama.
Našao sam dom.
Molim?
Čekaj me, molim te.
Čekaću te.
Volim te.
Znači, ovde si bio.
Nisam želeo da pomisliš, da sam nezahvalan.
Svaki dan sam pomišljao da ti kažem.
Saru... Nadam se da je ona tamo.
Treba da vidi koliko si lep.
KANDVA, INDIJA,
Zdravo. Ovde sam nekada stanovao.
Nekada sam... -Mogu li vam pomoći?
Ovo sam ja. Ime mi je Saru. Stanovao sam nekada ovde.
Ovde si stanovao? -Da, tu sam stanovao.
Tražim Gudua, Kalu, Šekilu i moju majku.
Dođi. -Gde da dođem? -Za mnom.
Mama? -Saru!
Koliko sam te tražila.
Saru.
Moj, Šeru!
Žao mi je. Jako mi je žao.
Da, lubenica. -Tarbuza! -Da, tarbuza.
Lubenica!
Gudu? Gde je Gudu?
Gde je?
Gudu više nije ovde. Sa Bogom je.
Šekila! -Šekila? Šekila!
On ti je brat. -Šekila! Kako je porasla!
To sam ja, Saru. Jako si lepa.
Zdravo, mama. Znam da sada spavaš.
Želim da ti javim da sam na sigurnom.
Siguran i sa odgovorima na svoja pitanja.
Nema više ćorskokaka.
Našao sam majku i ona vam zahvaljuje što ste me odgojili.
Shvata da ste vi moja porodica.
Srećna je što zna da sam živ.
Našao sam je, ali to ne menja tvoju ulogu.
Volim te mama, puno. I tebe, tata.
I Mentoša.
Saru!
Idemo! Brže!
Odoh ja! Odoh ja!
Pašćeš!
Šaru Brirli je 12. februara došao u Ganeš Talaj.
Preko 25 godina je bio izgubljen.
One noći kada je ušao u prazan vagon, njegov brat Gudu
je poginuo. Nedaleko od platforme, udario ga je voz.
Kamla, Šeruova majka uvek se nadala da će joj se sin vratiti.
Zato ga je čekala na istom mestu.
Kamla je rekla da je kao 'gromom ošinuta', kada se vratio
i da je sreća u njenom srcu bila 'duboka kao okean'.
Saru je shvatio da je od svoje pete godine pogrešno izgovarao svoje ime.
Ime mu je bilo ŠERU što znači...
LAV
GANEŠ TALAJ, 2013.