Încă o zi însorită şi călduroasă aici, în sudul Californiei.
Temperatura în centrul Los Angeles e de 29 de grade Celsius...
Mă gândesc la acea zi
L-am lăsat la staţia Greyhound, La vest Santa Fe.
Aveam 17 ani, dar el era dulce şi era sincer
Totuşi am făcut ceea ce trebuia să fac
Pentru că am ştiut.
Nopţile în duminicile de vară
Ne afundam în scaunele noastre ca şi cum reduceam luminile.
Lumea Technicolor s-a dovedit a fi muzică şi maşină
Mă chema să fiu pe acel ecran.
Să trăiască în splendoare lui.
Fără niciun ban, Sărind în autobuz am venit aici,
Ar putea fi curaj sau nebunie, Vom vedea.
Că poate în acest oraş adormit El va sta o zi, luminile vor fi stinse
Îmi va vedea chipul Şi se va gândi la mine cum eram
In spatele acestor dealuri ajung la înălţimi
Şi urmăresc toate luminile ce strălucesc
Şi când te dezamăgesc,
Te ridici de la pământ
Vine dimineaţa din nou,
Şi e o altă zi însorită.
Îi aud zilnic,
Ritmuri în canioane ce nu vor dispărea niciodată
Baladele din săli de bal Lăsate de cei dinainte
Ei spun că trebuie să le mai vrem
Aşa că bat la fiecare uşă.
Şi chiar şi atunci când răspunsul e "nu" Sau când rămân fără bani
Discul, microfonul şi lumina. merg Sunt tot ce am nevoie.
Şi într-o zi am să cânt cântecul Va veni un puşti dintr-un orăşel
Asta îl va împinge să mergă mai departe.
In spatele acestor dealuri ajung la înălţimi
Şi urmăresc toate luminile ce strălucesc
Şi când te dezamăgesc,
Te ridici de la pământ
Vine dimineaţa din nou,
Şi e o altă zi însorită.
Şi când te dezamăgesc,
Vine dimineaţa din nou.
E o altă zi însorită.
Soare, soare...
E o altă zi însorită.
Doar o altă zi însorită.
E o altă zi însorită.
Ziua abia a început.
E o altă zi însorită.
ORAŞUL STELELOR
IARNA
Nu puteam crede ce s-a întâmplat.
Jur la Dumnezeu, a fost un dezastru.
A fost un dezastru total.
Ştiu.
Ştiu, a fost curată nebunie.
A fost nebunie.
Nebunie.
Nebunie curată.
Ce face...
- Capucino, vă rog. - Da, sigur.
- Din partea noastră. - Nu, mulţumesc, insist.
Ai văzut cine era?
Audiţie!
Rahat!
- Mia, unde crezi că pleci? - La doctor.
- Să fii aici mâine devreme. - Bine.
Noapte bună!
A fost un dezastru!
Nebunie curată. A fost...
A fost aşa nebunesc...
Ai fi murit.
Nu, Turner e bine. Turner e bine, eu doar...
Aştepţi până la Denver să-i spui sau...
Ce?
Bine.
Nu. Mă bucur pentru tine.
Sunt fericită pentru tine, doar că...
Am crezut...
- Nu ştiu ce... - O clipă.
Ce e?
Spune-i c-o sun eu.
- În două minute? - În mai puţin de două minute.
- Îţi aduc prânzul. - Sunt aproape gata, mulţumesc.
Ştii ce? Cred că am terminat. Mulţumesc fiindcă ai venit.
La naiba! Vrei să deschid geamul?
- Încercam să-ţi fac intrarea. - Mulţumesc.
Mia, cum a mers audiţia?
A mea la fel. Jen a fost acolo? Sau Rachel?
- Nu ştiu cine sunt Jen şi Rachel. - Sunt cele mai rele.
- Nu ştiu dacă erau acolo. - Pun pariu că da.
De ce există o convenţie în baie?
Două minute, fetelor. Mia, vii, nu?
Nu pot, lucrez.
Ce?
A spus "lucrez"?
- Ce? - Regret că n-a ieşit bine azi...
Şi-ţi voi trimite datele la 4 audiţii pentru care vei fi perfectă.
Dar acum... vii!
Va fi distractiv.
- N-o să fie distractiv. - Ar putea fi.
Nu, vor fi o grămadă de arivişti...
Înghesuiţi într-una din acele case de cristal.
- Îmi pare cunoscută. - Aveam de gând s-o returnez.
- De când o ai? - De mult timp.
Haide, Mia.
Cu ce altă ocazie vei vedea toate clişeele de la Hollywood împreună?
Ne distrăm împreună!
Mă dezamăgeşti, Lex. Nu va fi distractiv.
La petrecerea asta va fi crema omenirii.
Ai invitaţia
Ai adresa corectă
Ai nevoie de medicaţie?
Răspunsul e întotdeauna "da".
Câteva cunoştinţe ocazionale
Ar putea fi ceea ce aştepţi.
Străduieşte-te mai tare.
În seara asta suntem în misiune
În seara asta se alege distribuţia
Asta-i adevărata audiţie
Doamne ajută-ne pe toţi!
Faci impresie
Toată lumea îţi va şti numele.
Eşti pe o pistă rapidă
Cineva din mulţime ar putea fi Cel pe care trebuie să-l cunoşti
Cel ce-ţi va da în sfârşit un impuls
Cineva din mulţime ar putea Să te ducă unde vrei să mergi
Dacă eşti gata să fii găsită...
Acel cineva din mulţime...
Bine, fată!
Acel cineva din mulţime...
Cineva din mulţime
E singurul lucru pe care-l vezi cu adevărat?
Uită-te în timp ce lumea
Continuă să se învârtă
Undeva este un loc
Unde voi afla cine voi fi
Cineva
Aşteaptă să fie găsit
Cineva din mulţime ar putea fi Cel pe care trebuie să-l cunoşti
Cel ce-ţi va da în sfârşit un impuls
Cineva din mulţime ar putea Să te ducă unde vrei să mergi
Cineva din mulţime ar putea
Să te facă să zbori
Dacă eşti pregătită
Să fii găsită.
Parcare interzisă 21.00- 06.00 Se ridică maşina
Nu...
Haide! Ce?
Te rog să nu te mai furişezi în casa mea.
Crezi că mama şi tata ar numi asta "casă"?
Ce faci?
Te rog, nu face asta. Te rog, nu sta pe asta.
- Glumeşti? - Te rog, nu sta pe ăsta.
Nu sta pe el. Hoagy Carmichael a stat pe el.
Dumnezeule.
- Backed Potato doar ce l-a aruncat. - Îmi dau seama de ce.
- Acum tu stai pe el. - Ţi-am adus un covoraş.
Nu am nevoie.
Dacă-ţi zic că Miles Davis a urinat pe el?
E aproape insultător.
- E adevărat? - Când desfaci cutiile astea?
Când o fac în propriul meu club.
Sebastian, e ca şi cum o fată o rupe cu tine şi tu o hărţuieşti.
Nu continui să mergi acolo, nu?
- Asta... - Ce?
N-ai să crezi că l-au transformat într-un club de samba şi tapas.
- Dumnezeule, Sebastian. - Samba, tapas.
Alege ceva, ştii? Fă una cum trebuie.
Vreau să cunoşti pe cineva.
Nu vreau să cunosc pe nimeni.
Nu, nu vreau să cunosc pe nimeni.
- Tata ţi-a dat asta? - Da.
O să-ţi placă.
Nu cred că o să-mi placă.
- Îi place jazz-ul? - Probabil că nu.
- Atunci despre ce să vorbim? - Nu ştiu. Nu contează, bine?
Fiindcă trăieşti ca un călugăr. Conduci fără asigurare.
- Contează? - Da, contează.
- Bine. - Trebuie să fii serios.
Cunosc un tip cu tatuaj facial pe care ar trebui să-l vezi.
- Ei bine, sub centură. - Are un suflet de aur.
- Fii serios. - Fii serios, Laura?
Am avut un plan foarte serios pentru viitorul meu.
Nu e vina mea că am fost tras pe sfoară.
N-ai fost tras pe sfoară, ai fost ţepuit rău.
Care-i diferenţa?
Nu ştiu, nu e aşa de romantic.
Nu sta...
Toată lumea ştia că tipul era dubios, cu excepţia ta.
De ce spui "romantic" ca şi cum ar fi un cuvânt murdar?
Facturile neplătite nu sunt romantice. Sun-o.
Nu o sun.
Chestia e că te porţi ca şi cum viaţa m-a băgat în corzi.
Vreau să fiu în corzi, bine?
Las viaţa să mă bată până când obosesc.
Apoi ripostez. Tactică de box clasică.
Ei bine, Ali. Te iubesc. Despachetează.
Am să schimb broaştele. Nu-ţi permiţi.
Sunt pasărea phoenix, mă ridic din cenuşă.
Bill. Mulţumesc pentru că m-ai primit înapoi.
- Cu plăcere. - Vreau să ştii
- că sunt un om nou. - Bun.
- Fericit să fiu aici. - Excelent.
- Cu care e uşor de a lucrat. - Şi vei cânta melodiile din listă?
Bucuros.
Deşi nu cred că-i pasă cuiva ce cânt.
- Dar da. - Ei bine.
Dacă prin "cineva" te referi la altul în afară de mine, e corect.
Mie îmi pasă, nu vreau să ascult free jazz.
Sigur. Bine. Cu toate că am crezut că în acest oraş
sistemul de lucru era "una tu, una eu".
Ce spui "de două tu, una eu"?
Ce spui de "toate tu, eu niciuna"?
- E perfect, da. - Grozav. Bine.
Bine, decizie comună.
- Da, luată de mine. - Sigur.
- Şi sunt de acord, aşa că... - Indiferent. Spune-i cum vrei.
Bill. Bine ai revenit.
Ai un mod drăguţ de a o spune, Karen.
Seb...
Am auzit ce-ai spus,
dar nu cred c-ai spus ceea ce vrei.
Da, nu cred că ai auzit. Eşti concediat.
Ştiu, asta e ce-ai spus, dar ai vrut...
- Ai vrut să spui că... - Eşti concediat.
"Cântă lista de melodii."
- Nu, spun că e prea târziu. - E un avertisment.
De pe ce planetă eşti?
- Nu mă concedia. - S-a terminat. Îmi pare rău, Seb.
E Crăciunul.
Da, am văzut decoraţiunile. Succes în noul an.
Te-am auzit cântând şi am vrut...
Nu-mi place fisura din tomografie.
Ai făcut examenul de acromatopsie?
Asasinat pe strada 23. Infractorul ofensează poliţia.
Drepturi civile nenorocite!
Asta-i clasa mea.
Dacă nu-ţi place, uşa e la stânga.
Doamnă, ce-i cu atitudinea asta rea?
Nu, Jamal.
Tu ai o atitudine rea.
PRIMĂVARA
Aici!
Mia!
- Bună. - Bună.
Fă cunoştinţă cu prietenul meu, Carlo.
- Hei, Carlo. - Ea e Mia.
- Mia? - Da, Mia.
Bună, ce faci?
Carlo e scriitor.
Da, spun că sunt bun să construiesc lumi imaginare. Am reputaţie.
Multă lume vorbeşte despre mine, e emoţionant.
Am lucrat atât de greu... O să mi se recunoască...
- Mă duc să-mi iau de băut. - Bine.
Mă bucur de cunoştinţă.
Scuze.
Mulţumim. Alte solicitări?
Fata din faţă.
- I Ran. - I Ran, o sugestie excelentă.
Bine, pianistule, gâdilă clapele. Să începem!
Unu, doi, trei, patru!
Aşa!
Mergeam singur pe bulevard
Nu m-am gândit vreodată să întâlnesc o fată ca tine
- Să întâlnesc o fată ca tine - Ca mine?
Cu păr şaten şi ochi căprui,
Genul de ochi ce m-au hipnotizat...
Şi am fugit, am fugit atât de departe.
Nu am putut să scap.
Bine... îmi amintesc de tine.
Şi recunosc, am fost un pic tăios în acea seară.
"Tăios"?
Bine, am fost un nenorocit, o recunosc, bine?
Dar ceri "I Ran" de la nişte muzicieni serioşi e prea mult.
Dumnezeule, ai spus "muzicieni serioşi"?
Nu cred.
- Îmi împrumuţi hainele tale? - De ce?
Fiindcă am o audiţie săptămâna viitoare.
Interpretez rolul unui pompier serios.
Aşadar, eşti actriţa.
Îmi păreai cunoscută. Te-am văzut în ceva?
Într-o cafenea, în studiourile Warner Bros. E un clasic.
- Înţeleg. - Da.
Eşti barman. Şi îmi imaginez cum mă priveai de acolo de sus.
Următorul calup.
El nu... Eu nu...
Nu-mi spune el ce să fac.
- Tocmai ţi-a spus ce să faci. - Ştiu. L-am lăsat.
- Cum te numeşti? - Mia.
Mia...
Ne vedem în filme.
- Ai auzit de Joseph Campbell? - Da...
Trebuie să rescriu "Goldilocks and the three bears"
dar din perspectiva urşilor.
- Ar putea fi o franciză. - Sigur.
Nu ştii niciodată. Poate că a existat al patrule urs, nu ştii niciodată.
George Michael!
Bună.
- Scuze. - Da, da.
Îl cunosc.
Ţi-ai luat cheile?
- Da. - Le iei şi pe-ale mele?
- Ce? - Le poţi lua şi pe-ale mele?
Nu te aud.
Poţi lua cheile mele?
- Te rog. - Aşa mai vorbim.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
- Ce model? - Prius.
- Nu mă ajută. - Cu panglică verde.
Bine.
Par confortabili.
Sunt.
Mulţumesc pentru că m-ai salvat acolo.
Ei bine, nu prea mi-ai dat de ales.
Ciudat că tot continuăm să dăm unul peste celălalt.
Foarte ciudat.
S-ar putea să însemne ceva.
- Mă îndoiesc. - Da, nu cred.
Unde-i maşina mea?
Trebuie să pui asta la bărbie.
- Asta? - Da.
Da, îţi transformă capul în antenă, aşa că...
Cred că-ţi provoacă cancer, dar îţi veţi găsi maşina mai repede.
Ce?
Vei trăi mai puţin, dar ajungi
la destinaţie mai repede, aşa că totul se uniformizează.
- Sună groaznic. - E doar o sugestie.
Tu chiar eşti...
- Cum să-ţi spun... - Cavaler pe un cal alb?
- Ciudat, ăsta era cuvântul. - Bine.
Nu prea ai multe de văzut, nu?
Am văzut şi mai bine.
Soarele e gata să apună,
Luminile se aprind,
O sclipire de argint se întinde pe mare.
Am dat peste un peisaj
Croit doar pentru doi.
Ce păcat că cei doi suntem noi...
Alt cuplu ar fi iubit lumea asta şi cerul...
Dar suntem doar noi doi,
Şi nu avem nicio şansă.
Nu se va întâmpla niciodată.
- Nu eşti genul meu. - Serios?
Şi nu există nicio scânteie la orizont.
Ce risipă de noapte minunată.
Ai spus că nu-i nimic aici, Ei bine, hai să clarificăm...
Cred că voi fi cea care voi lua decizia.
Decizia ta?
Şi ştiu că arăţi bine în costumul tău de poliester...
E lână.
Ai dreptate, nu mă voi îndrăgosti niciodată de tine.
Poate că asta pare atractiv
Pentru cineva fără tocuri,
Sau pentru orice fată ce simte
Că poate e şansă de vreo romanţă.
- Dar eu sincer nu simt nimic. - Aşa să fie?
Sau mai puţin decât nimic.
Bine de ştiut. Aşadar, eşti de acord?
Aşa e.
- Ce risipă de-o noapte minunată. - Ce risipă de-o noapte minunată.
Bună, Greg.
Scuze de întârziere.
Da, vin imediat. Bine, pa.
- Uite-o. - E aici.
Te duc la maşina ta?
Nu, e chiar aici.
Noapte bună.
Scuzaţi-mă, e fără gluten, nu?
- Nu? - Ce?
Vreau banii înapoi.
Bine. Să văd dacă se poate.
Mia, e rândul tău să închizi vineri.
Nu pot închide vineri. Am o audiţie, îţi aminteşti?
Ţi se pare că-mi pasă? Reprogrameaz-o.
Şi vom avea mâine o mică discuţie, bine?
- Aranjează-ţi şorţul, te rog. - Bine.
Iarăşi tu!
Ce faci aici?
Am câteva întâlniri... Cu directori de studio...
Cum ai ajuns în studio?
Am trecut în fugă de paznici,
cred că a durat douăzeci de minute până m-au găsit.
- Nu ţi se apropie pauza? - Termin în zece minute, aşa că...
Mă pot ascunde în baie?
- Da. - Bine.
Scuze.
De fapt, trebuie să întreb. Scuze.
Pe geamul ăla au privit Humphrey Bogart
şi Ingrid Bergman în Casablanca.
Da.
Nu pot să cred că lucrezi chiar peste drum.
- Da. - E uimitor.
Cum îl cheamă pe Bogart al tău?
Cum îl cheamă? Greg?
Da, Greg.
Sigur, de cât timp...
- Ne vedem de vreo lună. - Grozav.
E drăguţ. Oricum, îmi place să fiu lângă toate astea.
Te înţeleg. Ocolesc opt kilometri pentru o cafea
- ca să fiu lângă un Jazz Club. - Serios?
Da, Van Beek. Îl ştii?
Marile trupe de swing au cântat acolo.
Count Basie, Chick Webb...
Oricum, acum e un club de samba şi tapas, aşa că...
Ce-i un club se samba şi tapas?
Ştii, un loc de samba unde servesc tapas.
Da, e o glumă... A istoriei...
Nu ştiu, ăsta e Los Angeles-ul.
Venerează totul şi nu apreciază nimic.
Filmăm, opriţi-vă, vă rog.
- Filmaţi? - Da.
Glumesc, ştiam.
Tot timpul fac filme pe strada mea.
- Vino. - Bine.
Strada e blocată.
- Îmi place. - Începem.
Hei, Mia, cum ai ajuns în asta?
- Şi... filmăm! - În ce?
- Ştii, filme, actorie... - Şi... acţiune.
- Mătuşa mea a fost actriţă. - Bine.
Era în trupa unui teatru ambulant.
Am crescut în Boulder City, Nevada.
În faţa casei mele era o bibliotecă şi aveau o secţiune de filme.
Mă ducea acolo şi petreceam o zi întreagă vizionând filme vechi,
ca Notorious, Bring it up baby, Casablanca şi...
Tăiaţi acolo. Tăiaţi. Verifică camera.
- Putem vorbi acum. - Sună incredibil.
A fost incredibil. Şi am montat toate scenele în dormitor...
De fapt, doar noi două recream acele scene din filme.
Apoi am scris câteva piese de teatru. Da.
Îmi place.
Am plecat de la facultate după doi ani ca să vin aici
şi ultima mea audiţie a fost pentru un show cu tineri.
Un amestec de Dangerous Minds cu The OC.
Aşa că, da, trebuia să fac dreptul.
Fiindcă lumea are nevoie de mai mulţi avocaţi.
Nu mai are nevoie de mulţi actori.
- Nu eşti doar o actriţă. - Cum adică "doar o actriţă!?
Ai spus-o tu. Ai fost un copil minune care a scris piese de teatru.
Nu asta am spus.
Eşti prea modestă s-o spui, dar e adevărat.
Aşa că, poţi să-ţi scrii propriile roluri,
să scrii ceva interesant că
nu va trebui să dai audiţii pentru acest rahat.
Uită-te la Louis Armstrong.
Putea să-şi cânte muzica care i se cerea.
- Dar n-a făcut-o. Ce a făcut el? - Ce a făcut el?
A făcut istorie, nu?
Ei bine, nu mai merg la audiţii şi în schimb am să fac istorie.
Eu am terminat aici.
Probabil ar trebui să-ţi spun ceva acum...
Urăsc jazzul.
Eşti bine?
Cum adică urăşti jazzul?
Adică, atunci când ascult jazz, nu-mi place.
Da, dar asta-i o generalizare "Nu-mi place jazzul".
Ce faci în acest moment?
Nimic.
Cred că atunci când oamenii spun...
"Ştii, urăsc jazzul".
Pur şi simplu nu au contextul. Nu ştiu de unde vine.
jazzul s-a născut într-un mic apartament în New Orleans.
Şi tocmai pentru că oamenii s-au adunat acolo şi vorbeau cinci limbi,
nu puteau vorbi unul cu celălalt.
Singurul mod ca să comunice era jazzul.
Şi Kenny G?
- Ce? - Şi Kenny G? Şi muzica de lift?
Ştii, muzica de jazz pe care o ştiu...
- Ce-i despre ea? - Dintotdeauna.
O găsesc relaxantă.
Nu e relaxantă, nu este. Nu e!
Sidney Bechet a împuşcat pe cineva fiindcă i-a spus că a luat o notă falsă.
Nu-i relaxantă.
Unde am crescut era un post de radio numit KJAZZ 103.
Şi lumea pune postul ăsta la petrecerile cu cocktail.
Sigur.
Şi toată lumea vorbea fără să-i dea atenţie.
Ştiu. Asta-i problema... Bine.
Cred că asta-i o parte a problemei. Că nu-l poţi auzi.
Ar trebui să-l vezi, ar trebui să vezi cine cântă.
Adică, uită-te la ei. Uită-te la saxofonist.
A răpit cântecul. E pe propria lui cale.
Fiecare din ei compune, aranjează, scrie şi cântă, pur şi simplu...
Şi uite, trompetistul. Are propria idee.
E un conflict şi compromis şi e pur şi simplu...
De fiecare dată e nou. E altceva în fiecare noapte.
Cu adevărat captivant.
Şi e pe moarte.
E pe moarte, Mia. Moare prematur.
Şi lumea spune... "Lasă-l să moară. I-a trecut timpul".
Dar eu nu voi permite.
Ce vei face?
Deschid propriul club.
- Serios? - Da!
Vom cânta ceea ce dorim, atunci când ne dorim
atâta vreme cât e jazz pur.
Bună, sunt Mia Dolan.
Da, am pierdut apelul.
- M-au sunat înapoi. - Ce?
Haide! Ce rol?!
Pentru un show TV, cel de care ţi-am spus mai devreme.
- Dangerous Minds cu The OC. - Da.
- Felicitări! E incredibil! - E chiar emoţionant.
Simt că am spus ceva negativ despre el mai devreme.
Ce?
Un fel de "Rebel fără cauză"..
"Eu am gloanţele!"
Da.
- Nu l-ai văzut? - Nu l-am văzut.
Măi să fie! Ştii că joacă în Rialto?
- Pe bune? - Da.
Ar trebui să mergi... Adică, te pot duce eu.
- Bine. - Ştii, pentru documentare.
- Pentru documentare. - Da.
- Bine.
Luni seara, la zece.
- Da, grozav. - Bine.
Pentru documentare.
Cafeneaua FARUL
Oraş de stele...
Străluceşti doar pentru mine?
Oraş de stele...
Sunt atâtea pe care nu le pot vedea.
Cine ştie...
Ăsta-i începutul a ceva minunat şi nou,
Sau încă un vis...
Care nu se poate îndeplini.
- Stai aici, te rog. - Încântată de cunoştinţă.
- Bună. - Bună.
- Oricând eşti gata. - Bine.
Două opţiuni...
Îmi urmezi regulile sau îmi urmezi regulile, capisce?
Mulţumesc.
- Mulţumesc. - Aş putea-o face şi altfel.
Nu, e bine. Mulţumesc mult. Mulţumesc.
- A fost distractiv, mulţumesc. - Pa.
Rebel fără cauză.
- Hei, Mia. - Ce?
Graig e aici.
Ce vrei să spui?
Bună, iubito. Am parcat în faţă.
- Grozav. - Ar trebui să plecăm.
Fratele meu a aterizat mai devreme.
Ai uitat?
- La naiba. - Ai uitat.
E în seara asta.
- E bine? - Da.
Nicio problemă. În regulă.
Trebuie să mă schimb.
- Bine. - Bine.
- Grozav. - Grozav.
Da, el e. Hei, Josh, da.
O iau acum pe Mia şi vom fi acolo...
Avem acum un sistem de sunet surround.
E ca şi cum ai fi într-un cinematograf.
Mai bine ca la cinema.
Abia aştept să-l văd. Ştii cum sunt cinematografele azi.
- Da. - Sunt aşa murdare.
Da, ştiu.
- Ori e prea cald ori prea frig. - Ştiu, nu mai e calitate...
Sunt groaznice toate. Şi oamenii vorbesc tot timpul.
- E multă lume. - Este teribil.
O clipă.
- Alo? - Probabil de la lucru.
- Ne place. - E atât de plăcut.
Trebuie să veniţi.
Am o sugestie... Indonezia.
N-am auzit niciodată pe cineva spunând asta.
Nu ştiu, nu-mi amintesc totul, dar sincer, ni s-a schimbat viaţa.
- Serios? - Da, m-a afectat...
- A fost incredibil. - Ea fantastică?
- Da. - Hotel în junglă de cinci stele.
- Nu-ţi vine să crezi. - Uimitor.
Ne-am gândit la Nicaragua. Ne-am gândit la Nicaragua
fiindcă e mai puţin dezvoltată, subdezvoltată.
- Un pic mai mult... - Da, nu ştiu. E sigură?
- Da, este. - Nu ştiu dacă e sigur acolo.
Îmi pare rău.
În imensitatea universului nostru...
Pentru multe zile înainte de sfârşitul Pământului...
Oamenii se vor uita la cerul întunecat şi vor vedea o stea.
Care-şi va creşte strălucirea şi se va apropia.
Cum steaua se apropie de noi...
Jim Stark.
Am să găsesc un loc, scuze.
Cum steaua se apropie de noi, vremea se va schimba.
Am o idee.
GENEVIEVE... La naiba!
Ce-i ăsta? Un scenariu?
O piesă de teatru.
Piesă?
Ai face bine să ne dai roluri la toate.
E un spectacol cu doar o femeie.
Aşa că, nu pot.
O să se întâmple asta de fiecare dată?
Aşa cred.
E sens unic!
VARA
Sebastian?
Keith.
Vino aici, omule.
- Ce mai faci? - Bine, omule.
- Ea e Mia. - Mia, Keith.
Bună, Mia, încântat.
- Încântată. - Cântam cu tipul ăsta.
Am studiat împreună.
- Şi ce faci, frate? - Grozav.
Mai bine ca niciodată. Dar tu?
Am fost foarte bine. Am fost foarte ocupat.
- Am o trupă nouă. - Bine.
- Super. - Căutăm un pianist.
- Faci mişto de mine? - Nu.
- Nu, mulţumesc. - Sigur? Plătesc bine.
- Nu, mulţumesc. - Mă bucur că ne-am văzut.
A trecut mult timp.
- Bine, încântat, Mia. - Încântată.
"Sfârşit".
Genial!
- Pe bune? - Da.
- Pe bune? - Da!
- Mi se pare nostalgică. - Asta-i toată chestia!
O să le placă oamenilor?
Dă-i naibii!
- Mereu spui asta. - Ei bine, chiar cred asta.
- Ţi-am făcut ceva. - Pentru ce?
Pentru clubul tău.
De ce scrie "Al lui Seb"?
- Aşa cred c-ar trebui să-l numeşti. - Ce?
Pentru că nimeni nu va veni la "Chicken on the stick."
E o notă muzicală, apostrof?
- Da. - Mişto.
Dar numele trebuie să fie "Pui pe băţ."
Fiindcă Charlie Parker şi-a primit porecla...
Fiindcă îi plăceau puii.
De aia l-au numit "Bird."
O să fie pui, bere, jazz. "Pui pe băţ."
Ştiu. Cred că ar trebui să renunţi la pui.
Să ai doar băutură şi jazz şi de asemenea...
Nu renunţ la pui.
Poate ai putea-o face în altă parte?
- Ce? - Să găseşti un nou loc.
- Trebuie să fie, Van Beek. - Nu trebuie să fie.
Nu-i pot lăsa să danseze samba pe istoria lui.
Nu pot.
- Poţi, dar refuzi. - Lucrarea ta e grozavă.
Ştii... Toată lumea din dormitorul tău.
Ce altceva mai vor? Cine face asta?
- Eu o fac. - Tu o faci.
Cine era tipul de la "Far"?
- Cel ce ţi-a oferit de lucru? - Keith.
Da, de ce era aşa ciudat între voi?
El e întotdeauna ciudat.
- Serios? - Da.
Dar a fost drăguţ că ţi-a oferit un job.
- Ai să-l suni? - Nu.
- Bine.
Aşadar...
- Iată ce ştim. - Da.
Numele e cu siguranţă "Pui pe băţ"
şi piesa ta va fi un succes.
E un show cu o femeie.
Doar eu, vreau să o joc.
Nu, mamă, nu voi plăti. Mă plătesc ei s-o fac.
Grozav. El deschide un Jazz Club. Va fi minunat.
Nu, nu l-a deschis încă. Trebuie...
Economiseşte, cred.
Nu, nu are un job permanent.
Se va rezolva. A fost cam dificil în ultima vreme.
Mamă, va găsi o cale să-l deschidă iar ţie o să-ţi placă, bine?
Ce face tata?
Sebastian. Intră, omule.
- Mulţumesc fiindcă ai venit. - Mulţumesc pentru invitaţie.
N-am fost sigur că te văd azi.
- Uite care-i treaba. - Bine.
Ne va distribui Universal. Avem propria noastră marcă.
Vom merge în turnee.
Îţi putem plăti o mie de dolari pe săptămână
plus procent din vânzările de bilete şi de marfa. Sună bine?
Sebastian?
- Da. - Bine.
- Să cântăm. - Bine.
Ştiu. E diferit.
Dar tu spui că vrei să salvezi jazzul.
Cum să salvezi jazzul dacă nimeni nu-l ascultă?
jazzul moare datorită celor ca tine.
Cânţi pentru cei de 90 de ani la "Far."
Unde sunt copiii? Unde sunt tinerii?
Eşti obsedat de Kenny Clarke şi Thelonious Monk.
Ei au fost revoluţionari.
Cum să fii un revoluţionar, dacă eşti aşa tradiţionalist?
Te agăţi de trecut, dar jazzul e despre viitor.
Ştiu, fostul clăpar n-a fost aşa de bun ca tine,
dar tu eşti mare pacoste, omule.
Oraş de stele Străluceşti doar pentru mine?
Oraş de stele, sunt atâtea pe care nu le pot vedea.
Cine ştie...
Am simţit-o de la prima îmbrăţişare
pe care ţi-am împărtăşit-o.
Acum visele noastre pot deveni în sfârşit adevărate.
Oraş de stele,
Toată lumea vrea un singur lucru.
În baruri
sau prin perdeaua de fum din restaurantele aglomerate...
E dragostea...
Da, dragostea altcuiva o căutăm...
- O emoţie. - O privire.
- O atingere. - Un dans.
Uită-te în ochii cuiva, Ca să aprinzi cerul,
Ca să deschizi lumea S-o faci să se învârtă...
O voce spune... "Voi fi aici şi tu vei fi bine."
Nu-mi pasă dacă ştiu, Încotro voi merge
Fiindcă tot ce-mi trebuie, E acest sentiment nebun,
Care tra, la, la, inima mea...
Cred că vreau să rămân...
Interviu The Messengers la WTJM Chicago 98,8 FM
ÎNCHIS
Oraş de stele
Străluceşti doar pentru mine?
Oraş de stele...
N-ai strălucit niciodată aşa de tare.
TOAMNA
Pe curând, Boulder City.
Hei, eu sunt.
Nu-s sigură unde eşti acum. Cred că în Boston.
Poate în Dallas, nu ştiu.
N-am mai auzit de tine de ceva timp. Mi-e dor de tine.
Bine, pa.
Am crezut...
Surpriză.
Trebuie să plec dimineaţă devreme, dar trebuia să te văd.
E bine să fii acasă.
Mă bucur că eşti acasă.
Cum merge cu piesa?
Sunt agitată.
Ce eşti? De ce?
- Dacă apar oamenii? - Şi ce dacă.
Eşti agitată de ceea ce cred ei?
Sunt agitată să o fac.
Să mă urc pe scenă să joc în faţa oamenilor.
Nu trebuie să-ţi explic ţie.
- Vei fi grozavă. - Nu înţelegi, sunt îngrozită.
Sunt norocoşi să te vadă. Abia aştept.
Eu nu.
Când pleci, dimineaţă?
Da, la 06.45. La Boise.
- Boise? - Boise.
Pentru Boise!
Ar trebui să vii.
- La Boise? - Da, să-l ştergi de pe lista ta.
Ar fi foarte interesant, aş vrea să pot.
Ce faci după turneu?
De ce nu poţi?
- Să vin la Boise? - Da.
Fiindcă trebuie să fac repetiţii.
Nu poţi repeta oriunde?
Oriunde eşti tu?
Adică, aşa cred.
Toate lucrurile mele sunt aici mai am 2 săptămâni, aşa că nu e...
- Bine. - O idee bună acum, dar...
Aş vrea să pot.
Trebuie să profităm să fim împreună atunci când putem.
Ştiu. Când termini?
Ce anume?
Când termini turneul?
Când terminăm mergem la înregistrări şi ne întoarcem în turneu.
Facem turnee ca să putem înregistra albume
ca să putem merge din nou în turnee cu albumele.
E pe termen lung?
Cum adică "pe termen lung"?
Adică vei sta mult în trupa asta.
În turnee.
Ce credeai că o să fac?
Nu m-am gândit. Nu am ştiut că trupa...
Nu te-ai gândit că vom reuşi.
Nu, nu asta am vrut. Am vrut să spun că...
Vei fi în turneu cât timp? Luni de zile? Ani?
Da, asta e.
Da, ar putea să se extindă...
Aş putea fi în turnee cu trupa câţiva ani.
Doar cu albumul ăsta.
Îţi place muzica pe care o cânţi?
Nu ştiu... ce contează.
Ei bine... contează.
Fiindcă dacă renunţi la visul tău, cred că contează
ca să-ţi placă ce cânţi în turnee atâţia ani.
Îţi place muzica pe care o cânt?
Da.
Cred că ţie nu-ţi place.
Da, ei bine, ştii...
Ai spus mereu că Keith e cel mai rău
şi acum vei fi ani de zile cu el în turneu.
- Aşa că... - Ce faci acum?
- De ce faci asta? - Nu... Cum adică "de ce"?
Am crezut că ai vrut să fac asta. Sună acum că nu vrei.
Cum adică am vrut să faci asta?
Asta-i ce ai vrut de la mine.
Să fii în trupa asta?
Să fiu într-o trupă şi să am un loc de muncă stabil.
Ştii, să fiu... Ştii tu.
Fireşte că am vrut să ai un loc de muncă stabil,
ca să ai grijă de tine şi de viaţa ta şi să deschizi un club.
Da, şi fac asta. Nu înţeleg de ce nu sărbătorim?
De ce nu-ţi deschizi clubul?
Ai zis-o cu gura ta că nimeni nu va veni în clubul ăla.
Nimeni nu vrea să meargă într-un club numit "Pui pe băţ."
Schimbă-i numele.
Nimănui nu-i place jazzul, nici măcar ţie!
Îmi place jazzul acum, datorită ţie.
Asta e ceea ce am crezut că vrei să fac.
Ce ar trebui să fac? Să mă întorc să cânt Jingle Bells?
Nu am spus asta, am spus de ce nu iei
ce ai câştigat să deschizi clubul?
Oamenii vor voi să vină din cauza pasiunii tale pentru el
şi oamenilor le plac pasiunile celorlalţi.
- Le reaminteşti oamenilor ce au uitat. - Din experienţa mea, nu.
Nu mai contează, în regulă? E timpul să ne maturizăm.
Am un loc de muncă stabil, asta-i ceea ce fac,
Şi dacă ai avut problemele astea aş fi vrut să mi le fi spus mai devreme
înainte să semnez contractul ăla nenorocit.
Spun doar că ai avut un vis pe care ai vrut să-l împlineşti...
Ăsta-i visul! Ăsta-i visul.
- Nu e visul tău. - Tipi ca mine muncesc toată viaţa
ca să aibă succes. Să le placă oamenilor, ştii?
În sfârşit am ceva ce le place oamenilor.
De când îţi pasă ţie?
De ce îţi pasă atât de mult să fii plăcut?
Eşti actriţă, despre ce vorbeşti?
Poate că m-ai iubit când am fost în corzi
fiindcă te-a făcut să te simţi tu mai bine.
- Glumeşti? - Nu!
Nu ştiu.
Pe curând, Boulder City. În seara asta.
Ei bine, oameni buni. Ne vedem mâine.
- Sebastian? - Da?
Eşti pregătit pentru diseară, da?
- Despre ce vorbeşti? - La şapte, la şedinţa foto.
Pentru Mojo, eşti bine?
- Am crezut că e joia viitoare. - Nu, e diseară.
E în regulă?
- Adu alt aparat. - Ce s-a întâmplat cu ăsta?
Ce s-a întâmplat cu ăsta? Nu funcţionează, asta s-a întâmplat.
Bine, trompetist, e frumos.
Frumos, frumos, frumos.
Bine, clăparul, priveşte în sus. Bine, bine, frumos.
Frumos. Opriţi muzica!
E minunat. Minunat.
Ei bine, muşcă-ţi buzele ca şi cum...
Ca şi cum te concentrezi la ceva. Nu ştiu, la muzica ta.
- Ce să-mi muşc? - Buza. Muşcă aşa.
Bun.
Da, grozav. Fantastic!
Coboară-ţi ochelarii pe nas.
Un pic mai mult, încă un pic.
Apleacă-ţi capul, dar uită-te la mine puţin supărat.
Da, e frumos. Grozav.
Bine, porniţi orga.
- Vrei să continui să cânt? - Nu mai trebuie să-ţi muşti buza.
Cântă ceva.
Vrei să cânţi ceva. Orice.
Eşti pianist, nu? Vrei să cânţi ceva.
Fantastic, frumos. Extraordinar. Continuă...
Nu te opri, cântă.
Cântă mai departe. A fost grozav!
Împuşcă-mă în cap.
- Nu e nici măcar o actriţă bună. - La ce fereastră...
Da, ce naiba a fost la fereastră?
Doamne, nu renunţa la job-ul principal.
Ei bine...
Foarte rău. Toate monologuri ei sunt pesimiste.
Mia!
Mia. Îmi pare foarte rău.
Spune-mi cum a fost. Cum a fost?
- Nu mă ajuţi? - Scuze.
- Îmi pare rău, am fost un idiot. - Îţi pare rău?
- Îmi pare rău că nu am venit. - Îţi pare rău.
- Îţi pare rău? - Am să mă revanşez.
Lasă-mă să mă revanşez, bine?
- Nu te condamn... - S-a terminat.
- Ce? - S-a terminat.
Ce?
Toate astea.
Am terminat să mă mai umilesc. Am terminat, am terminat.
- N-a venit nimeni. - Şi ce dacă?
Nu pot plăti la teatru. E simplu...
Mă duc acasă pentru o vreme.
- O să vin să te văd mâine. - Nu, mă duc acasă la mine.
- Asta e casa. - Nu, nu mai este.
CULISE
- Da? - Bună, pot vorbi cu Mia Dolan?
Număr greşit.
Nu răspunde pe mobil. Ştiţi unde o găsesc?
Nu mai ştiu.
- Ei bine, dacă vorbeşti cu ea... - Nu.
Spune-i că o caută directoarea Jane de la agenţia de casting Amy Brandt.
Casting?
Ce naiba-i asta?
Încetează!
De ce ai venit aici?
Pentru că am veşti bune.
Ce?
- Amy Brandt, agent de casting. - Da?
Ţi-a citit piesa şi i-a plăcut.
Şi i-a plăcut atât de mult,
că vrea să mergi mâine la audiţie pentru acest film imens.
Nu voi merge.
- Nu voi merge. - Ce?
- Asta va... Nu, va fi... - Poftim?
Mă va ucide.
- Ce? - Ce?
- Ce? Linişte, destul. - Nu!
Trebuie să faci linişte. Vei trezi vecinii.
Atunci trebuie să ai sens.
- Fac linişte dacă eşti raţională. - Au să cheme poliţia.
Spune-mi de ce nu te duci.
Pentru că... Pentru că...
Am fost la milioane de audiţii. Şi mereu e la fel.
Am fost întreruptă fiindcă cineva voia un sandwiş.
Sau eu plângeam şi ei începeau să râdă.
Sau oamenii care stăteau în sala de aşteptare
şi erau ca mine, dar mai drăguţi şi mai buni...
Pentru că poate nu sunt destul de bună.
- Ba eşti. - Nu.
- Nu, poate că nu. - Ba eşti.
- Nu, poate că nu. - Eşti.
- Poate că nu. - Eşti.
Poate că sunt unul din cei care întotdeauna au vrut s-o facă,
dar e doar fantezie pentru mine.
Tu ai spus că, "schimbă-ţi visele şi te maturizezi".
Poate că sunt unul din ei şi nu ar trebui s-o fac.
Pot să revin la facultate şi să găsesc altceva ce pot face.
Fiindcă am părăsit-o să fac asta...
Şi au trecut şase ani şi nu vreau s-o mai fac.
De ce?
- De ce ce? - De ce nu vrei să o faci?
Cred că mă doare prea tare.
Eşti un copil.
- Nu-s un copil, încerc să cresc. - Plângi ca un copil.
- Dumnezeule. - Ai audiţie
mâine la cinci şi jumătate.
Voi fi în faţă la opt dimineaţă.
Vei ieşi sau nu, nu ştiu.
Cum m-ai găsit aici?
Casa din faţa bibliotecii.
Biblioteca Del Prado Boulder City, Nevada
- Am adus cafea. - Bine, grozav.
Mia.
Bună, Mia. Sunt Amy şi el e Frank.
Bună.
- Hei. Ce mai faci? - Încântată de cunoştinţă.
- Ne bucurăm că te-am găsit. - Şi eu.
Filmul va fi făcut la Paris şi nu avem scenariu.
Va fi un proces. Vom construi personajul în jurul actriţei.
Trei luni de repetiţii şi patru luni de filmări.
Bine...
Şi ne-am gândit că ai putea să ne spui o poveste.
- Despre... - Spune-ne orice.
- Orice? - Da, spune-ne o poveste.
Tu eşti povestitorul.
Oricând eşti gata.
Mătuşa mea locuieşte la Paris.
Îmi amintesc când venea acasă şi ne spunea
poveşti despre cum e să fii în străinătate şi...
Îmi amintesc că ne-a spus că a sărit în râu odată
desculţ.
A zâmbit.
A sărit fără să se uite
şi s-a oprit în Sena.
Apa era îngheţată,
A strănutat o lună,
Dar a spus că o va face din nou.
Pentru toţi visătorii,
Prostuţi fără remediu,
Pentru inimi care suferă,
Pentru haosul care-l facem,
A captat o emoţie, Cerul fără limite,
Apus de soare într-un cadru,
A băut nonstop Şi a murit subit
Îmi voi aminti mereu flacăra.
Pentru toţi visătorii,
Prostuţi fără remediu,
Pentru inimi care suferă,
Pentru haosul care-l facem,
Mi-a spus...
"Puţină nebunie e cheia"
Să putem vedea mai multe culori.
Cine ştie unde ne vor conduce
Şi de asta au nevoie de noi.
Aşa că, aduceţi rebelii, Valurile făcute de pietre,
Pictorii, poeţii şi piese de teatru.
Şi pentru proştii care visează...
Nebuni fără remediu...
Pentru acele inimi ce suferă,
Pentru haosul care-l facem,
Asta e la originea tuturor.
Ea şi zăpadă şi Sena.
Zâmbesc mereu...
A spus că o va face
din nou.
Când afli?
Au spus că în zilele următoare. Nu mă aştept la nimic.
- Ai să reuşeşti.. - Poate că nu.
- Ba da. - Sper să nu dezamăgesc.
Ştiu.
Ştiu chestiile astea.
Unde suntem?
Griffith Park.
- Unde suntem? - Ştiu.
Nu ştiu.
Ce ar trebui să facem?
Nu cred că putem face ceva, fiindcă după ce primeşti asta...
- Dacă primesc. - Când primeşti...
Va trebui să dai tot ce ai.
Totul. E visul tău.
Tu ce-ai să faci?
Urmez planul meu.
O să stau aici să-mi deschid clubul.
Vei fi la Paris. E jazz bun acolo.
Şi îi place jazzul acum.
Nu?
Da.
Cred că va trebui să aşteptăm şi să vedem.
Te voi iubi mereu.
Şi eu te voi iubi mereu.
Uită-te la peisaj.
Am văzut mai bune.
- E cel mai rău. - Da.
N-am mai fost aici în timpul zilei.
IARNA
După cinci ani...
- Bună. Două ice coffe, te rog? - Da, sigur.
- Din partea casei. - Nu, mulţumesc, insist.
Sună bine. Harris a făcut o treabă bună.
Ia luat mult timp.
Întotdeauna îi ia. Trebuie să semnezi.
Nu merge aşa de rău, Seb.
"Nu aşa de rău" e grozav.
- Ne vedem diseară. - Ne vedem diseară.
Hei.
- Cum ţi-a fost ziua? - Bună.
- Ea ce face? - Excelent.
- Da? - Da. Haide.
Bună, iubito!
Am crezut că n-ai venit.
- Desenezi? - Da.
Pot să te ajut? Ştii că-mi place să desenez.
Crăciun Fericit! Laura, Harry şi Jordan
Eleanor În rolul principal Mia Dolan
Ei bine, Chelsea, plecăm. Vrei ceva?
- Nimic. - Nu?
La revedere, scumpo.
- Spune... "pa, mami". - Somn uşor.
- Pa, mami. - Să te distrezi cu Chelsea.
- Pa, Mia. - Pa. Mulţumesc.
- Noapte bună, fetelor. - Noapte bună.
Dacă nu reuşim? Ce-i spunem lui Natalie?
Vedem când ne întoarcem în New York.
Bine.
- Nu ratez asta. - Este rău.
Vrei să tragi pe dreapta aici şi să aduci cina?
- Sigur, da. - Da? Bine.
Vrei să intrăm?
Bine.
A lui Seb
E grozav locul.
Mi-a plăcut.
Kat Bennett la saxofon.
Javier Gonzalez la trompetă.
Adorabila Nadra Wheeler la bas,
şi inegalabilul Clifton "Fou Fou" Eddie la tobe.
Şi un pic prea bun la pian, aşa de bun că
va fi proprietarul locului ăsta dacă nu voi fi atent...
Khirye Tyler, prieteni.
Bun venit la "A lui Seb".
Tocmai te-am auzit cântând şi am vrut...
Da!
Intrarea pe scenă
Pacific
Atlantic
Europa
Vrei să mai stăm la un cântec?
Nu, să mergem.
Bine.
Unu, doi... unu, doi, trei, patru.