În 1917 m-am înrolat ca să lupt împotriva nemţoilor in Franţa.
Oameni buni au murit peste tot în jurul meu.
Şi n-am găsit nici un motiv întemeiat pentru asta.
Regulile după care trăiam erau nişte minciuni.
Şi ei nu se înrolaseră pentru cei care le făcuseră.
Am jurat că dacă mă întorc în viaţă, nu voi mai urma ordine niciodată.
Am plecat soldat
şi m-am întors nelegiuit.
Un jaf a dus la altul.
Într-o zi bună dormeam,
iar într-o noapte bună fugeam de lege.
Am dus această viaţă vreme de 10 ani,
până când felul în care am trăit şi-a spus cuvântul.
Totul a început cu un om din interior.
Gaşca lui Albert White juca o partidă de poker cu mize mari.
Iar omul nostru din interior a lăsat uşa din spate deschisă pentru noi.
- Unde sunt banii? - Ştii al cui e locul ăsta?
Ştiţi al cui e jocul ăsta de cărţi, tăntălăilor? Aţi auzit de Albert White?
Gura.
D-ră, vino încoace!
- Vrei ceva de băut, ca să meargă cu jaful? - Nu, doar banii. Pune-i în sac.
- Cum te cheamă? - Emma Gould.
Pe tine cum te cheamă? O să-mi pui o şosetă în gură?
- E curată. - O şosetă în gura mea?
N-a fost purtată niciodată. Nu te-aş minţi.
- Aşa zic toţi mincinoşii. - Deschide gura.
Bun.
Bine, băieţi. Să mergem.
Ai tupeu, nu glumă.
Mai încet. Nu mai şofa de parcă ai făcut ceva.
Linişteşte-te.
- Sunt bani frumoşi. - E o lovitură bună.
Da, sunt toţi ai mei.
- Aşa îmi câştig pâinea. - Da, boarfă!
Bună ziua. Eu sunt Albert White.
- Tu trebuie să fii Joe. - Joe Coughlin.
Mă bucur să te cunosc, să văd şi cum arăţi.
- El e Brandon Lumas, un prieten de-al meu. - Ce faci?
Eşti prea inteligent pentru ceea ce faci,
jafuri mărunte cu doi macaronari prostănaci.
Sunt prietenii tăi, dar sunt proşti şi nu vor apuca 40 de ani.
Nu te grăbi.
Dar nu poţi lucra pe cont propriu.
Nu în acest oraş.
Albert strângea trupe.
Era un război în desfăşurare. Un război pentru rom.
Albert White conducea mafia irlandeză.
Şi Maso Pescatore conducea mafia italiană.
Legea talionului guverna.
A fost anul cu cea mai mare mortalitate din istoria oraşului Boston.
Gaşca lui White a incendiat camioanele cu rom.
Şi un tip de pe statul de plată al lui Maso
s-a dus acasă cu o fată pe care nu o mai văzuse nimeni.
Nu existau învingători, doar multă mizerie.
Nu voiam să am ceva de-a face cu Albert White şi războiul lui,
dar n-aveam încotro.
Iubita lui era omul meu din interior.
Şi eram îndrăgostit de ea.
Ar ucide-o dacă ar încerca să plece.
Şi dacă ar afla de noi, ne-ar ucide pe amândoi.
Dar eram îndrăgostiţi şi eram proşti.
Când el era plecat din oraş, ne întâlneam.
Ne potriveam perfect.
Vă supăraţi dacă mă aşez şi eu?
Îmi pare rău, părinte. Am întarziat la şcoală?
Emma, el e tatăl meu, Tom Coughlin.
Tată, ea e prietena mea Emma Gould.
Încântat, d-ră Gould. Te deranjează dacă mă aşez?
- De unde eşti, d-ră Gould? - Dorchester.
Înainte să vii aici. E limpede că eşti irlandeză.
Mama e din Cork.
- Serios? Care e numele ei de domnişoară? - Nu ştiu.
- Nu ştii? - A murit. Mama mea e moartă, aşa că...
Şi, cu ce te ocupi?
E un local elegant, nu-i aşa?
Ştiu cum îşi duce traiul fiul meu.
Presupun că l-ai cunoscut fie în timpul săvârşirii unei infracţiuni,
fie într-un loc populat de caractere dure.
Întrebările mele te stânjenesc?
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Şi, sinceră să fiu, nu prea îmi pasă.
Vorbesc despre faptul că eşti genul de fată care umblă cu infractori.
Că infractorul în chestiune e fiul meu nu e o problemă.
Fiul meu rămâne fiul meu.
Şi am sentimente care mă fac să mă îndoiesc de înţelepciunea unei fete
care are de-a face cu infractori în mod conştient.
- Ai priceput? - Ajunge, tată. E suficient.
Unchiul meu a pomenit de un poliţist pe statul lui de plată pe nume Coughlin.
De tine e vorba?
Pe unchiul tău îl cheamă Robert?
Cunoscut ca şi Bobo?
Poliţistul la care te referi e Elmore Conklin.
E postat în Savin Hill.
El primeşte mită de la localuri ilegale, cum e al lui Bobo.
Eu ies rar din Dorchester.
Totuşi, ca comisar, m-aş interesa cu plăcere mai mult de Bobo.
Trebuie să mă pudrez.
Chiar era necesar?
Nu eu am început lupta, Joseph.
Nu mă critica pentru felul în care am terminat-o.
Sunt poliţist de 37 de ani. Ştii care e cel mai important lucru pe care l-am învăţat?
O să fie o altă poveste din ţara ta natală?
Nu.
Ceea ce oferi acestei lumi, aia vei primi înapoi.
Dar niciodată în modul în care îl prevezi.
Sunt sigur că nu e aşa.
Încrederea pe care nu ai câştigat-o are cea mai puternică strălucire.
Cred c-am câştigat destulă încredere.
E o femeie atrăgătoare.
Da, este.
În afară de asta, nu ştiu ce vezi la ea.
- E din Dorchester? - Asta nu ajută. Tatăl ei e un peşte.
Unchiul ei a ucis doi oameni.
Dar aş putea trece cu vederea toate asta, Joseph, daca n-ar fi...
Nu pretinde a fi cineva care nu e.
Poate e doar adormită.
Mersi că ai trecut să ne saluţi.
Poate ar trebui să te culci cu el astă-seară.
- Ce? - Mă priveşte de parcă aş fi un gunoi.
Pentru el nu suntem oameni, doar doar familia Gould din Dorchester.
Noi ţesem dantela pentru perdelele voastre.
Nu mă atinge!
Toată viaţa am fost privită de sus si cu dispreţ de cei ca tatăl tău.
Nu vă suntem inferiori.
- N-am spus asta niciodată. - El a spus-o.
Să-l ia naiba, bine? Te iubesc.
Crezi că dragostea e atât de uşoară.
Poate.
- Vino încoace. - Nu vreau. Lasă-mă în pace.
- Îmi pare rău. - Vreau să plec.
Bine.
Aveţi nişte mărunţiş în plus?
Mulţumesc mult.
Joe Coughlin. Am fost invitat.
Ridică mâinile. Trebuie să te percheziţionez.
Du-te.
Joseph?
Da, Joe Coughlin. Sunt încântat.
Ştii cine sunt?
Ştiu că trebuie să vin când chemi după mine.
Numele meu e Maso Pescatore.
Conduc partea de nord şi afacerea cu alcoolul care vine din Florida.
Sunt un om cu vieţile altor oameni în mâinile mele.
Dar adevărul este
că sunt un simplu italian de la ţară.
În ziua de azi, singurul meu rival real este Albert White.
Când nu va mai fi aşa,
luptele se vor termina în acest oraş.
Eu n-am nimic de împărţit cu tine.
Eu nu lucrez cu gangsteri.
Nici măcar cu un şeic ca tine.
Te ocupi de jafuri armate, dar nu eşti un gangster.
- Ce te face asta? - Nu ştiu.
Un nelegiuit, cred. Nu vreau viaţa asta.
Câte lucruri ni se întâmplă, bune sau rele, chiar dacă nu ni le dorim?
De pildă, unul din oamenii mei te-a văzut cu o domnişoară.
Nu o domnişoară în adevăratul sens al cuvântului, mai degrabă o curvă.
Şi e amanta lui Albert White.
Deci, nu mai contează ce vrei tu.
Ai intrat în viaţa asta
şi se poate termina în două feluri.
Primul fel: îl ucizi pe Albert.
Al doilea: îi spun lui Albert de fată.
Şi te omoară el înainte.
Cum am zis, nu sunt un gangster.
Am ucis destul în viaţa asta.
Vrei să spui duşmanului tău un zvon pe care l-ai auzit? N-ai decât.
Dacă îl ucid pe Albert White, cineva o să-i ia locul.
Şi aş fi legat de banda Pescatore pentru restul vieţii.
Nu mai fac sluj de mult timp.
O zi bună.
Crezi că i-a spus lui Albert?
- Nu, aş fi deja mort. - Iisuse.
Am putea pleca.
Unde?
Într-un loc cald.
Fratele meu Danny locuieşte în California.
Serios?
Nu ştiu. N-am mai vorbit cu el de 10 ani.
Mi-a trimis nişte cărţi poştale. E cascador, încearcă să fie scriitor.
- Doamne, aş merge în California. - Nu ştiu multe despre munca cinstită.
- Cine a pomenit de muncă cinstită? - Bun.
Noi facem ceea ce vrem, plecăm unde vrem.
Dormim ziua.
Sâmbătă dau o lovitură în Lawrence. Apoi, sunt liber.
- Liber să pleci? - Da.
Sâmbătă trebuie să mă văd cu ştii tu cine.
- Să-l fut pe ştii tu cine. - Da, asta e ideea.
Haide! Care e alternativa? Vrei să sfârşesc în râul Charles?
Trebuie să mă întâlnesc sâmbătă cu el la The Statler.
Se excită când e cu soţia la braţ şi mă vede.
După aceea se duce o săptămână în Detroit.
Poţi să te cureţi şi să ajungi la The Statler la şapte?
Da, pot să mă curăţ şi să ajung la The Statler la 7.
Taci.
Lovitura de la banca din Lawrence
ne-ar fi adus destui bani ca să ajungem în California.
E adevărat, la asta mă gândeam.
Să mergem.
Ce faci?
Poliţia!
Ai grijă!
La o parte!
Daţi-vă dracului la o parte!
Poliţia!
Haide, coborâţi.
Urcă în maşină.
Am mers jumătate de milă, am furat o maşină în North Reading
şi am înlocuit-o cu un Dodge în Somerville.
M-am întors în locul natal ca să mă gândesc la opţiunile mele.
Povestea era în toate ziarele.
Al treilea poliţist mort era un federal
care a tras pe cineva pe dreapta în apropierea pădurii.
Sigur era mâna lui Dion.
- Mergi mai departe. - E un lift de serviciu aici.
Nu-mi vine să cred că ai venit.
- Ce era să fac? - Să fugi.
- Unde? - Nu ştiu. Oamenii fac asta.
Nu şi eu.
Haide.
De ce plângi?
- Pentru că te iubesc. - Atunci zâmbeşte.
Nu pot.
Nu.
Sunt sigur că atunci când vei muri, îţi vei spune că ai făcut-o pentru dragoste.
Nu.
Te simţi vinovat pentru ce ai făcut,
aşa că trăieşti cu speranţa că cineva o să te pedepsească pentru păcatele tale.
Ei bine,
- iată-mă! - Joe, îmi pare rău.
Îi pare rău. Tuturor ne pare rău.
- Ia-o de aici. - Ai zis că nu-l vei omorî.
- Albert, aşa ne-a fost înţelegerea. - Stai liniştită.
Nu l-aş fi adus dacă...
Crezi că mă las umilit de o târfă?
Când cineva mă insultă, îi găuresc capul.
Ai noroc că nu ţi-am tăiat ţâţele şi nu te-am aruncat la gunoi.
- Du-o la maşină, Donnie. - Nu.
Joe, îmi pare rău.
Albert, n-o ucide.
Ar trebui să te preocupe ce o să-ţi fac ţie.
- Albert, n-o ucide. - Ce îţi pasă ţie?
- Tocmai te-a trădat. - Te rog.
Am minţit.
Am zis că dacă ni te dă pe tavă, nu te voi ucide.
Dar ştim amândoi că trebuie să te ucid. Nu-i aşa, Joe?
Şi pe urmă
o s-o ucid şi pe ea.
Lăsaţi-l. Să plecăm de aici.
Eşti un ucigaş de poliţişti acum, Joseph?
N-am ucis pe nimeni.
Se pare că prietenii tăi voiau să te conducă pe ultimul drum.
Tată, o vor ucide.
Noi n-o să te omorâm, Joseph.
Dar unii colegi de-ai mei ar vrea să schimbe câteva vorbe cu tine.
Te rog, ascultă.
Tată...
O vor ucide.
E în maşină cu Donnie Gishler.
Nu ştiu din ce e făcut craniul lui, dar sigur nu e din oase.
A fost în comă două săptămâni. Nu a avut hemoragie intracraniană.
Nu a avut pierderi de memorie sau dizabilităţi de vorbire.
Are nasul şi jumătate din coaste rupte.
O să urineze mult timp cu sânge.
Tată, unde e?
- Au găsit-o? - I-am urmărit pe ea şi Donnie Gishler.
Maşina lui a ieşit de pe şosea şi a intrat în ocean la 21:20.
Un ofiţer din Beverly a sărit în apă ca să-i caute.
A stat în spital o săptămână, bolnav de hipotermie.
Era fata lui Albert White.
Te-a trădat.
Da.
Şi?
Sunt nebun după ea.
Nebunia nu e dragoste.
Ţi-am văzut căsnicia 18 ani. Aia nu era dragoste.
Nu.
Ai dreptate.
În fine, ea e moartă.
La fel ca mama ta, Dumnezeu să-i odihnească sufletul.
Au dat de Paolo în St. Albans, la 10 mile de graniţă.
A fost urmărit de câţiva poliţişti.
A fost lovit de cel puţin 14 gloanţe.
Puţine pentru un ucigaş de poliţişti.
Şi Dion?
E posibil să fi reuşit să treacă graniţa.
Tu erai copilul care trebuia să repare distanţa emoţională dintre mine şi mama ta.
Ştiai asta?
Ştiam de distanţă.
Oamenii nu se vindecă unul pe celălalt.
Şi oamenii nu se schimbă.
Doar că, uneori, avem parte de noroc.
Nu plânge după o fată moartă.
- Norocul ţi-l faci singur. - Câteodată.
Câteodată, norocul te face pe tine.
Dacă pledează vinovat,
pot să evit pedeapsa cu moartea.
Trei ani de închisoare şi 20 cu suspendare.
Trei ani?
- Au murit 3 poliţişti. - Nu el i-a omorât.
O fi el fiul unui comisar,
dar va sta multă vreme în închisoarea Charlestown, te asigur de asta.
Inspector principal. Am fost retrogadat ieri.
Atunci nu mă mai obosesc să risipesc zvonurile despre tine.
Nu-mi fac iluzii. Sunt un om practic.
Asta e uşa unei case din Back Bay,
unde ţi-ai petrecut timpul cu un tânăr de origine mexicană.
Dacă muţi locul aventurilor tale, îl voi şti într-o oră.
Lasă-mă să văd ce pot face.
"Văzutul" nu mă interesează.
Am pledat vinovat la acuzaţia de jaf armat
şi am primit 3 ani şi 4 luni în închisoarea Charlestown.
Dacă tatăl tău ar mai fi trăit încă 2 săptămâni,
aş fi putut să-mi iau rămas bun de la el.
Am o singură viaţă garantată.
Şi aveam de gând s-o trăiesc.
Pentru început, îl voi folosi pe Maso şi ura lui pentru Albert.
E hilar cum lucrurile s-au schimbat.
Ce s-a întâmplat cu "Nu vreau să fiu un gangster"?
Acum vii la mine căutând de muncă.
Nu mi-a mai rămas nimic.
Nu vreau să fiu un gangster.
Dar voi lucra pentru unul, dacă asta mă va aduce la Albert White.
Din ce-am auzit în închisoare, încă te interesează asta.
L-am gonit pe Albert White din Boston. Cum ai auzit.
Acum încearcă să pună mâna pe operaţiunea noastră cu rom din Central Florida.
Vrea Tampa.
Mi-ar prinde bine cineva hotărât să pună capăt zilelor d-lui White.
Atunci ţi-ai găsit omul.
Întotdeauna vei pune familia Pescatore pe primul loc,
iar pe tine te vei pune pe locul doi.
- Poţi trăi cu ideea asta? - Pare corect.
Am nevoie doar de un tip din vechea mea gaşcă, Dion Bartolo, să mă ajute cu toate.
E bine să ai pe cineva în care poţi avea încredere.
- E foarte cald acolo. - Nu mă deranjează asta.
Dogoare ca acolo n-ai mai văzut, te asigur.
Am petrecut câteva ierni în Charlestown. Mi-ar prinde bine o schimbare.
Şi măreşte afacerea cu narcotice. Începând din Tampa.
Frank Ormino conduce Tampa.
O să hotărască că n-are nevoie de durerile de cap.
- Când o să hotărască asta? - La zece minute după ce ajungi acolo.
Înţeleg. Deci o să fim parteneri egali?
Nu.
Frank Ormino e un partener egal.
Dar uite ce-o să păţească.
Cred că muncesc ieftin.
Poţi tolera un irlandez în banda ta?
Suntem în America, am trăit şi mai rele.
Mi-am dat seama că nu e suficient să încalci regulile.
Trebuie să fii suficient de puternic să-ţi faci propriile reguli.
Joseph.
- Ce faci? Uită-te la tine. - Uită-te la tine.
- Hei... Îmi pare rău pentru tatăl tău. - Şi mie pentru fratele tău.
Mulţumesc.
Ascultă, când Lefty m-a găsit în Montreal şi mi-a spus că familia Pescatores
vrea să vin să lucrez pentru ei, am crezut că e o păcăleală.
Apoi m-am gândit că dacă e să fie cineva care să vrăjească diavolul,
ăla e vechiul meu partener.
- Uită-te la asta. - Sfinte Sisoe.
Uită-te.
- După tine. - Fii serios.
Lucrez pentru tine acum. Şeful Joe Coughlin.
Caută sub scaun şi vei găsi un prieten.
Bun venit în Ybor, Harlem-ul Tampei.
Acest cartier e construit de pe urma trabucurilor.
Ceea ce miroşi acum e probabil Bolos ori Empanadas.
Restul Tampei lasă Ybor-ul în pace.
Din punctul lor de vedere, suntem o adunătură de macaronari şi spanioli jegoşi
şi putem face ce vrea muşchiul nostru, câtă vreme îi lăsăm în pace.
Ai crede că ne înţelegem, dar nu e aşa.
Italienii şi cubanezii îşi văd de ale lor.
Dar cubanezii îi urăsc pe spanioli.
Şi spaniolii îi consideră pe cubanezi nişte negri îngâmfaţi
care au uitat unde le e locul de când America i-a eliberat în '98.
Cubanezii şi spaniolii îi dispreţuiesc pe cei din Puerto Rico
şi absolut toată lumea îi urăşte pe dominicani.
Italienii te respectă doar dacă eşti un emigrant din Cizmă.
Ce faceţi, doamnelor?
Iar americanii chiar cred că lumii îi pasă de ce gândesc ei.
Eşti o mare figură.
Portul din Tampa.
- Cine e? - Şemineu.
Mersi, JT. Bună treabă.
E o întreagă reţea de tuneluri ca acesta sub oraş.
- Al cui e acest depozit? - A fost al lui Frank Ormino.
Cum adică a fost?
Ormino a fost ucis ieri.
- Da' rapizi au fost. - Uită-te la asta.
Cea mai bună calitate.
Trebuie ţinută la 85 de grade.
Copilaşii ăştia nu mint niciodată.
Doar nu vrei să moară oamenii când îţi beau băutura.
Am fabricat mult alcool în închisoare.
Am impresia că vă lipsesc două ingrediente cheie.
- Şi anume? - Muncitorii şi melasa.
- Da, avem o problemă. - Ce?
Distribuitorul nostru a început să se întoarcă cu mâna goală.
- Care e problema? - S-au scufundat vapoarele.
- Cum îl cheamă? - Gary L. Smith.
- Gary Ellsmith. - Nu. Gary L. Smith.
E o iniţială. Vrea să i se spună aşa.
- E ceva specific celor în Sud. - Nu e ceva specific ticăloşilor?
Ambele.
Mulţumesc, d-ră Roe. Tu trebuie să fii noua descoperire a lui Maso.
Ceva de genul.
Ce mai faci?
Ce vând te aduce pe aici?
Mi s-a rugat să preiau afacerile lui Frank Ormino.
Sper că nu e ceva permanent.
- Fără supărare. - Stai liniştit. De ce?
Oamenii de aici vor să facă afaceri cu cunoscuţii.
- Pe tine nu te cunoaşte nimeni. - Văd. Pe cine ai propune tu?
Eu n-am ambiţii în privinţa asta, dar pentru menţinerea continuităţii...
Aş lua în considerare să mă ocup eu pentru o perioadă.
Pe noi ne îngrijorează de ce au fost lovite ultimele trei transporturi.
E vina cubanezilor.
- De ce nu cauţi un furnizor nou? - Nu e aşa simplu.
De ce?
Pentru că toţi plătesc tribut familiei Suarez.
Cubanezii care deţin clubul ăla de pe Seventh, nu?
Va trebui să vorbim şi cu ei.
Mă tem că nu înţelegi cum merge treaba pe aici.
Eu negociez cu dl Suarez şi sora lui.
Sunt sigur că putem aranja o întâlnire mâine seară, la ora 9.
Grozav.
Spune-mi, Gary L., lucrezi în mod direct pentru Albert White?
Sau există vreun intermediar de care ar trebui să ştiu?
- Ce?! - Ţi-am marcat sticlele.
Ce aţi făcut?
Dacă aveau în ele alcool distilat de tine, le-am marcat.
Şi toate aceste transporturi care s-au pierdut pe mare...
Cumva, au ajuns în barurile lui Albert White.
Poţi explica asta?
Nu, nu înţeleg.
Pe drum încoace, Dion a trecut şi pe lângă casa ta.
Ai o casă frumoasă.
Va trebui să împachetezi toate rahaturile alea şi să le trimiţi unde te-oi duce tu.
Unde mă duc?
- O regulezi? - Ce?! Pe cine?
- Pe d-ra Roe. - Ce?!
- O regulează. - Nu încape îndoială.
Sigur o regulează.
O gustare de după-amiază din d-ra Roe.
Nu-mi pasă cu cine te regulezi. Uite nişte bilete.
Sunt pentru Seabord-ul de la ora 11 din seara asta.
Nu-mi pasă pe cine iei cu tine, dar trebuie să fii în acel tren.
- Staţi puţin, d-lor. - Uite, putem face totul ca la carte.
Pot să dau cu căpăţâna ta de podea cum aş da cu o bilă de bowling.
Dar hai să nu complicăm lucrurile.
Urcă în acel tren, Gary L.
Sau te băgăm noi sub el.
Ascultă, cred... Putem să... Haideţi, prieteni.
D-lor, putem să... Hai să discutăm calm...
FRANCIS ORMINO A FOST GĂSIT ÎMPUŞCAT POLIŢIA CAUTĂ MARTORI
D-ră Roe!
Când ai marcat sticlele?
Despre ce dracului vorbeşti?
Ai fost cu mine de când am venit aici. M-ai văzut marcând sticle?
Nu. Altfel cum aş fi ştiut că blufezi?
Sigur că da.
- Dion Bartolo. - Desigur. Pe aici, vă rog.
Dl Esteban vă aşteaptă.
Dle Suarez, mă bucur să vă văd. Permite-mi să ţi-l prezint pe Joe Coughlin.
- E o plăcere să te cunosc, d-le. - Asemenea.
Serviţi o băutură.
Mulţumesc frumos.
N-am fost niciodată de acord cu spaniolii, că romul alb e mai bun.
Fireşte, noi, cubanezii, l-am acceptat din cauza obsesiei noastre,
că albul e mai bun în toate privinţele.
- Sora mea Graciela. - Îmi pare bine.
- Ne-am mai întâlnit. - Greşeala mea. Aşa e, ne-am mai întâlnit.
Da, într-adevăr.
- Ce faci? - Bună. Îmi pare bine.
Romul ăsta e incredibil.
Ar fi frumos dacă am putea să-l vindem în nord.
Veţi putea, când ţara voastră vă va trata ca pe nişte adulţi.
Nu e nici o grabă. Am rămâne fără slujbă.
Esteban a făcut fotografiile alea.
- Clasa muncitoare din Miami. - Foarte bine.
E un hobby de-al meu.
Poate te voi fotografia şi pe tine într-o zi, d-le Coughlin.
Nu ştiu ce să zic de asta. Cu cât sunt mai puţine poze cu mine, cu atât mai bine.
Sunt de acord cu indienii în privinţa asta, că fotografiile îţi fură sufletul.
Că vorbeam de suflete capturate...
Mi s-a spus că dl Gary L. Smith a fost văzut urcând la bordul Seaboard Limited.
Cu soţia lui într-un vagon şi cu amanta într-altul.
Nu se ştie niciodată. Câteodată, o schimbare de peisaj prinde bine.
De aceea eşti în Ybor? Schimbi peisajul?
Sunt în Ybor ca să produc şi să distribui rom.
O sarcină care mi-a fost îngreunată de programul vostru neregulat de import.
Noi nu controlăm vremea.
- Vremea a fost bună de aici până în Miami. - Nu ştim nimic despre vasele către Miami.
Dl Famosa mă asigură că vremea a fost bună toată vara.
Şi tu rosteşti numele d-lui Famosa...
Ca să ne îngrijorăm că tu vei prelua rutele noastre de aprovizionare.
Nu. Folosesc numele d-lui Famosa ca să vă asigur
că de acum înainte puteţi lucra direct cu mine
şi că îmi puteţi cere un preţ mai mare.
Ce primim în schimb?
Accesul la poliţiştii şi judecătorii lui Ormino, controlaţi de noi acum.
Şi oricum majoritatea n-ar face afaceri cu voi, pentru că sunteţi cubanezi.
Şi vrei acces exclusiv la melasa noastră?
Nu. Doar să nu vindeţi operaţiunii White.
Albert White e un client plătitor.
- N-am avut niciodată probleme cu el. - Îl cunosc pe Albert White.
M-am gândit că aţi vrea să lucraţi cu cineva care vă tratează ca fiinţe umane.
E posibil ca acest lucru să aducă vărsări de sânge.
În mod sigur va curge sânge.
Aceştia sunt termeni foarte favorabili.
Noi ne alegem cu Albert White.
Şeriful local voia să vorbească cu noi.
Aparent, avea obiceiul să-ţi ţină un discurs,
în care îţi spunea să nu încalci legea, înainte s-o încalci.
Ce fel de om e şeriful?
E poliţist, deci e un nemernic.
În afară de asta, nu e un om rău.
Ce faci? Nu atinge lucrurile omului.
O să intre şeriful şi o să vadă un latin umblând prin hârtiile lui.
Ăsta de aici e Figgis.
Vă rog, luaţi loc.
N-o să vă insult întrebându-vă care e natura afacerilor voastre.
În acest fel, nu va trebui să mă insultaţi minţindu-mă.
Vi se pare corect aşa?
Da.
E adevărat că eşti fiul unui căpitan de poliţie?
Da, d-le.
- Ai servit în război? - În Franţa.
Spune-o puşcaşilor marini!
Da, d-le. Ei ne-au spus-o.
Eu am fost întâi soldat, pe urmă şerif federal.
Am ucis şapte oameni la viaţa mea.
Sincer să fiu, feţele lor mă bântuie în majoritatea nopţilor.
Îţi ţii afacerile la nord de Second,
la sud de 27 şi la est de Nebraska.
Şi noi doi nu vom avea probleme.
Sună bine.
Ştiu că trăim într-o lume păcătoasă,
dar doar pentru că respir aer corupt
şi stau alături de oameni corupţi,
să nu faceţi greşeala să credeţi că eu sunt coruptibil.
Nu voi face acea greşeală.
Îmi pare rău. Credeam că eşti singur.
E în regulă, Loretta. Domnii tocmai plecau.
Scumpo, manierele.
Da, tată.
D-ra Loretta Figgis.
- Îmi pare bine, d-ră. Eu sunt Joe Coughlin. - Dion Bartolo.
Loretta face o călătorie lungă cu trenul azi.
- California. - Serios?
O să fie o vedetă la Hollywood.
- E doar o audiţie, tată. - Nu.
Un scenarist a venit aici şi a ales câteva fete.
- Fratele meu e acolo. - Fratele tău e în Hollywood?
Mi s-a spus că e cascador.
Cade de pe cai.
Mi-a părut bine, d-ră. D-le şerif.
Domnilor.
- Sigur nu vrei o banană? - Nu, mersi.
- Nu găseşti asemenea fructe în Boston. - Ştiu. Arată bine.
- Ce? - Uite-o.
Fii atent aici.
Bună ziua. Ce faci?
- Bine. Tu? - Excelent.
Tu şi fratele aţi luat vreo decizie privind...
- Încă nu. Încă ne gândim, d-le Coughlin. - Bine.
Da. Ar fi o schimbare majoră pentru noi.
- Înţeleg. Fireşte. - Noi nu facem schimbări uşor.
Sunt tot felul de schimbări.
Unde am stat recent jucam mult şah.
Asta e genul de schimbare în care îţi muţi pionul la capătul tablei
şi acesta devine regină. Nu sunt multe la care trebuie să te gândeşti.
- Da, joc şah. - Da?
Tatăl meu m-a învăţat.
Şi adu-ţi aminte că la sfârşitul jocului, pionul şi regele ajung în aceeaşi cutie.
Nu e vorba de sfârşit,
ci e vorba de joc.
Poţi să mă atârni cu capul în jos şi să-mi dai foc la sfârşit,
eu vreau să câştig când joc.
Am senzaţia că ai câştigat majoritatea jocurilor pe care le-ai jucat.
Nu încă. Dar asta am de gând. De ce nu mi te alături?
Ştii, unii oameni spun că afacerea cu alcool e doar o afacere secundară.
Serios?
De fapt, am auzit că îţi donezi majoritatea banilor.
Mulţi în Cuba.
Şi ţi se pare o prostie?
Nu. Dar nu e cauza mea, atâta tot.
Care e cauza ta?
Distribuţia romului.
Şi că nici un om n-ar trebui să conducă viaţa altuia.
Dacă acaparezi piaţa romului, vei fi un rege.
Tot va trebui să mă ocup de Albert White.
Dar cum îţi vei menţine puterea, odată ce o obţii?
De ce? Nu mă crezi suficient de puternic?
Nu ştiu dacă eşti suficient de nemilos.
Şi dacă eşti, ar fi un lucru foarte trist.
Cei puternici nu trebuie să fie nemiloşi.
Dar de obicei sunt.
Spune-mi, crezi că există oameni nobili?
N-am nimic împotriva oamenilor nobili, dar ei nu trec de vârsta de 40.
Tatăl meu a murit pentru Cuba.
Mama mea a murit de inimă rea.
Tata ne spunea uneori:
"Nu poţi trăi cu adevărat dacă nu ai ceva pentru care ai fi dispus să mori."
Pare un om bun.
Aşa a fost.
- Nu vom fi niciodată iubiţi. - Nu?
De ce?
Nu vom fi iubiţi.
Am acaparat piaţa romului şi am trăit ca regii.
Repede! Grăbiţi-vă.
Băncile s-au prăbuşit. Locurile de muncă s-au împuţinat.
Dar viciile păreau imune la criză.
Bine. Plecăm.
Parteneriatul Suarez-Coughlin a creat o stabilitate rară.
Am plătit oamenii lui Albert din Central Florida ca să depună armele.
Când Albert a vrut să ne atace, a trebuit să-şi folosească echipele din Miami.
Şi când au apărut, i-am măcelărit.
Albert era un fugitiv în Miami
şi noi vindeam tuturor barurilor din centrul şi nordul Floridei.
- Pune pe cineva să stingă focul. - Bine.
La podea!
Jos!
La pământ!
Asta se întâmplă când catolicii încearcă să vândă alcool aici.
Numele tipului e RD Pruitt.
Să mergem după el.
- E în Klan. - Şi ce?
La fel şi alţi 5 milioane de oameni din ţara asta.
Klanul are mulţi adepţi.
Sunt barbari cu patru clase.
Or să te iubească.
Un catolic care lucrează cu negrii şi trăieşte cu o cubaneză?
Problema mai mare e cumnatul lui RD.
- Cine e? - Şeriful Figgis.
Joe Coughlin.
Eu nu dau mâna cu papişti.
Fără supărare.
Stai liniştit.
Ar ajuta dacă ţi-aş spune că n-am mai călcat într-o biserică de jumătate de viaţă?
Acum...
RD...
Se aude că faci probleme în Ybor.
Cum aşa?
Am auzit că jefuieşti baruri.
Nu ştiu nimic despre asta.
Glumesc!
Ştiţi asta.
RD.
Dânsul e un afacerist care a venit aici să facă afaceri.
Şi îţi sugerez să colaborezi cu el.
Acest om e un contrabandist de băuturi alcoolice
şi un desfrânat care şi-o trage cu negrese.
Ar trebui tăvălit în smoală şi acoperit cu pene, nu să facem afaceri cu el.
Glumesc doar. Ştii de glumă, nu?
Da, ştiu de glumă.
Câtă vreme nu devii o glumă, nu?
Frecventezi clubul The Parisians, nu?
Şi dacă ar fi aşa?
Aş putea să-ţi dau 10% din încasările de acolo.
- Ai face asta? - Da.
Cred că merit mai mult de 10%.
La ce număr te gândeşti?
- Mă gândesc la 60. - 60% din cel mai mare club din oraş?
- Aşa e. - Pentru ce, mai exact?
Prietenii mei te-ar privi cu ochi mai buni.
- Care prieteni? - 60%.
- Fiule, nu îţi dau 60%. - Nu-s fiul tău.
Nu sunt fiul nimănui.
Îţi salvezi tatăl de o ruşine.
- Ce-ai zis? - 15%.
- O să te bat până la moarte. - Poftim?
Pare o ofertă cinstită.
- Urci la 20? - Cred că 15 e un procent bunicel,
pentru o treabă la care nu trebuie să faci nimic.
E o ofertă cinstită
şi o accept cu plăcere.
- Cum îmi iau partea? - Treci pe la The Parisians
în a doua marţi din lună, la ora 7.
A fost o plăcere, d-le Coughlin.
Irv.
Se pare că avem o înţelegere.
Băiatul ăla e prost bâtă.
Nu înţeleg ce vrea Maso.
Numărul arestărilor a scăzut cu 70%, veniturile au crescut cu 300%.
Nu-mi place că trimite un puşti aici, de parcă am avea nevoie de supraveghere.
Nu, nu avem nevoie de supraveghere.
Digger vrea să se uite la opţiunile cazinoului
şi să verifice progresul. Atâta tot.
Va raporta bătrânului.
Nu face din ţânţar armăsar.
Maso tot va asculta ce-i spune fiul lui despre construirea unui nou cazinou.
Nu-ţi face griji.
- Cum a căpătat porecla Digger (Săpător)? - Pentru că e un tăntălău.
Îl pun doar să sape şanţuri pentru cadavre.
- Nu mai spune. - Da.
E grozav.
Îmi făcusem un plan de a investi
într-un cazinou cu cei interesaţi din Sarasota
la noul şantier Ritz.
Hotelul Ritz şi Cazinou.
- Cel mai bun. - Chiar lângă cazinou.
O staţiune de cel mai înalt nivel.
Vă veţi bucura de experienţă chiar dacă nu sunteţi jucător.
De acolo vor veni banii.
Pentru o afacere atât de violentă,
era populată de un număr surprinzător de tipi
care doar puneau mâncare pe masă.
Digger nu era unul dintre ei.
Ăsta e.
Legea Volstead n-o să dureze o vecie, nu?
Ce vom face când se încheie prohibiţia?
Jocuri de noroc.
Ne folosim de relaţii şi le legalizăm.
Şi noi suntem singurii care le vor conduce.
Şi ăsta e?
Va fi. Ritz Longboat Key.
Am vorbit cu proprietarii din Sarasota, săptămâna trecută.
De ce ne-au lăsat pe noi?
Pentru că nu pot legaliza jocurile de noroc.
Şi nu pot conduce un cazinou.
Ei deţin proprietatea, noi conducem cazinoul şi împărţim profiturile în mod egal.
Stai puţin.
Avem o baghetă magică care schimbă legile?
Am auzit că ai legalizat Bingo.
E un prim pas. E necesar.
Da, ştiu. Necesar.
Poate veni bunica ta şi joacă la biserică.
Bingo.
Am oameni care mituiesc inspectori în Tallahassee şi Sarasota.
Am tipi care se ţin scai de senatori şi agenţi de la fisc care joacă.
Dacă legalizăm jocurile de noroc, vom fi bogaţi. Legal.
Pentru mult timp.
Şi eu ştiu să spun promisiuni.
Dar îmi placi.
E un tip foarte deştept.
Maso a devenit nebun după cazinou.
A sunat în fiecare zi să afle informaţii noi,
de parcă ar fi fost ideea lui.
Îi era adresată d-lui Joseph Coughlin.
Înăuntru era un bilet pe care erau scrise două cuvinte.
Şaizeci la sută.
Acelaşi bilet. Acelaşi mesaj.
Facem tot ce putem, dar e protejat.
Rădăcinile lui de aici sunt prea adânci.
E timpul să ne apucăm de săpat.
Bună ziua, domnilor!
Virgil Beauregard. Ce pot face pentru dvs.?
Speram să-l puteţi convinge pe R.D. Pruitt.
Nu-s prea mulţi oameni care au avut prea mult succes în a face asta.
Am vrea să încerci.
- Şi care ar fi motivul? - Pentru autoapărarea lui.
Nu trebuie să mai tragă în cluburile mele.
Cluburi?
Ce gen de cluburi?
De cărţi?
Pentru că fac parte din clubul Tampa Rotary
şi nu-mi amintesc să te fi văzut pe acolo.
Am venit să fac afaceri cu tine şi tu mă iei în râs?
Asta fac?
Eşti marele vrăjitor al Ku Klux Klan-ului de aici.
Felicitări.
Dar crezi că noi am ajuns unde suntem
fiindcă am lăsat nişte răhăţoi să ne intimideze?
Dacă asta crezi că suntem, faci o greşeală fatală, fiule.
Noi suntem funcţionari, bancheri...
Ofiţeri de poliţişti şi adjuncţi...
Avem chiar şi un judecător.
Şi dacă te pui cu noi...
O să dezlănţuim focul iadului asupra ta şi asupra a tot ce ţi-e drag.
Deci mă ameninţi cu oameni care-s mai puternici decât tine?
Exact.
Atunci de ce dracu' vorbesc cu tine?
Ai venit la casa mea.
M-am gândit să te scutesc de deranj.
75 de martori. Niciunul nu vrea să depună mărturie.
Vrei o bere?
- E fără alcool, dar nu-i rea. - Mi-ar plăcea una.
Mersi.
Am nevoie de RD.
Mă aşteptam să vrei asta.
Ştii ce se întâmplă dacă nu mă ajuţi.
Nu, nu ştiu.
Se vor înmulţi cadavrele.
Vor fi scrise mai multe articole de genul "Măcelul din Cigar City".
Iar căpitanul va fi dat înlăturat.
- Şi tu. - Poate.
Diferenţa e că atunci când tu vei fi înlăturat,
cineva o va face cu un glonţ în spatele urechii.
Nu-l torn pe fratele soţiei mele.
- Nu vreau să fac asta. - Ce anume?
- Nu vreau să fac ce mă obligi. - Nu te oblig să faci nimic.
Ba da.
- Ce e? - N-a reuşit să ajungă la Hollywood.
Doar până în Los Angeles.
Nu e posibil.
Am pus-o în legătură cu un doctor special. E în regulă.
Ce fel de doctor?
Genul care îi face pe oameni să renunţe la heroină, Irv.
Niciodată să nu mi te adresezi pe numele meu de creştin.
Îmi spui "şerif Figgis".
Pentru oricâţi ani sau oricâte zile vom rămâne cunoştinţe.
- Ne-am înţeles? - Nu eu i-am făcut asta.
Spune-mi cât vrei ca să-mi zici unde e fiica mea.
E în siguranţă într-o instituţie curată şi nu-ţi spun unde e, până când nu...
Până când?
RD, o să te întâlneşti din nou cu băiatul ăsta.
Şi cu asta am încheiat discuţiile.
Da, vom fi doar noi doi.
Longboat Key.
Lângă Ritz. În seara asta la 10.
Când îmi spui unde se află?
Imediat ce ies viu din întâlnirea asta.
Fă-o tu însuţi.
Ce?
Dacă-l omori, fii bărbat să apeşi tu pe trăgaci.
Nu-i nicio mândrie să pui alţi oameni să facă
ceea ce tu eşti prea slab să faci singur.
Bine.
Din experienţă, nu e mare lucru să apeşi pe trăgaci.
Salut, RD!
Unde e cumnatul meu?
Nu a venit.
Băieţi, ăsta e foarte şiret.
Dacă vă luaţi ochii de pe pistolul lui, vă promit că va fi în mâinile lui.
E puţin probabil.
Te ţii de cuvânt?
Depinde de persoana căruia i-l acord.
Deci n-ai venit singur, aşa cum am cerut?
Asta ar strica distracţia.
Unde sunt ei?
Ăsta ar putea fi cel mai mare cazinou din SUA...
- ... când se va încheia prohibiţia. - Nu se va încheia într-o ţară creştină.
Ţara e la pământ.
Băncile dau faliment, oraşul e corupt.
Pentru că avem un preşedinte comunist.
Pentru că nu pune taxă pe alcool.
Şi tocmai de asta statul îşi va schimba legile
ca să legalizeze jocurile de noroc.
- Şi poţi fi părtaş la asta. - Nu vreau să fiu părtaş la nimic cu tine.
Cu cât te plăteşte?
- Cine? - Albert White.
Cu cât te plăteşte să tragi în negroteii mei?
Pentru că faci o treabă a naibii de bună pentru el.
Da, i-am luat banii lui de catolic.
Ştii de ce?
Pentru că aş fi făcut-o gratis.
Eşti o plagă.
Tu şi prietena ta curvă negresă şi prietenii tăi latini.
O să iau The Parisian.
Nu 60%, ci pe tot.
O să-ţi iau toate cluburile.
O să-ţi iau tot ce ai.
Aş putea chiar să trec pe lângă casa ta...
şi să rup o bucată din negresa aia înainte să-i tai gâtul.
Nu te-ai prins încă, dar vei pleca din oraş, băiete.
Ai uitat doar să-ţi faci bagajele.
Bine.
Acum.
Aduceţi maşina.
Te ducem la un doctor.
La dracu' ce mă doare!
Doare, dar n-o să te omoare.
N-ar fi trebuit să-i arăt fotografiile.
- Ce fotografii? - Figgs.
E ceea ce a trebuit să facem ca să-l doborâm pe nenorocitul ăsta.
Preţul a fost prea mare.
- Cred că tu m-ai împuşcat. - Ce?
- Eu l-am omorât înainte să poată să tragă. - Nu eu te-am împuşcat.
Nu putea să fie altcineva. Fasani era în spate.
- Fasani te-a împuşcat. - Nu, Fasani a venit din spate.
Fasani a venit aici. A venit din unghiul ăsta.
Eu am fost aici. I-am omorât pe nemernicii ăştia.
Tu m-ai lovit.
Adu maşina afurisită.
O să fie un cazinou grozav.
- Nu? - Da.
Albert l-a plătit pe RD ca să vină după noi.
Dar, îndată ce am omorât membri ai Klanului,
Klanul a luat-o în nume personal.
Au venit să mă omoare la spital, dar am pus paznici la uşă.
Îi aşteptăm.
Când oamenii Klanului au renunţat şi s-au dus acasă,
Dion a pus să fie urmăriţi.
Şirul ulterior de bătăi, bombe şi asasinări,
a oprit puterea KKK-ului în Tampa.
- Cum te simţi? - Bine.
Mulţumesc.
Niciodată nu va mai fi altul.
Soţia lui Irv s-a mutat şi l-a luat cu ea pe fiul lor.
Nimeni n-a văzut-o pe Loretta în restul sezonului.
Pot să-ţi port numele?
Vrei să ne căsătorim?
Suntem căsătoriţi, nu?
Graciela Isabella...
Nu mi le amintesc pe toate. Lunes, Martes...
- N-am atât de multe nume. - Stai.
Graciela Coughlin.
E cel mai bun lucru care i s-a întâmplat acelui nume.
Am cumpărat clădiri.
Suntem căsătoriţi, şi uite aşa ai cumpărat nişte clădiri?
Am cumpărat trei clădiri de lângă fabrica Perez.
Ce vrei să faci cu ele?
Vreau să ofer adăpost femeilor şi copiilor abandonaţi.
E important, Joe.
Ce s-a întâmplat cu cauza politicii cubaneze?
M-am îndrăgostit de tine.
Mi-ai restricţionat mobilitatea.
Vino încoace.
Te iubesc.
După luni de izolare,
Loretta a ieşit din casă şi a declarat că va purta doar alb.
O decizie luată pentru ea de Isus Cristos,
cu care se va căsători.
Precum acele.
- O afacere condamnabilă. - Apariţia ei a avut succes.
Iar viziunea ei pentru Tampa, purificată de păcat, nu includea un cazinou.
Care e problema cu predicatoarea asta?
Nu e nicio problemă. Totul va fi bine.
Nimic nu trebuie să pună în pericol cazinoul nostru.
- Absolut, Maso, 100% - Fă tot ce e necesar.
O să mă duc şi vorbesc cu ea...
Ceea ce trebuie făcut, va fi făcut.
Asigură-te că problema va dispărea. Nu vreau să mai aud despre asta.
Bine. Mulţumesc mult...
Nu trebuie să tragi cu urechea.
Întreabă-mă orice despre treburile mele şi îţi spun.
Sunt treburile tale, nu ale mele.
Îţi spun tot ce vrei să ştii.
Când am venit aici voiam răzbunare şi să fac bani.
Acum, tot ce fac, fiecare pas, e legat de noi doi şi de viitorul nostru.
Asta trebuie să înţelegi.
Dar dacă paşii ăia te transformă puţin câte puţin în altcineva,
atunci nu vei mai fi tu însuţi.
Eşti tu însuţi, cu excepţia tuturor acelor lucruri rele pe care le-ai făcut.
Aproape că eşti tu însuţi.
Vreau persoana ta adevărată.
Mă vei avea. Vino încoace.
Mă vei avea.
Jocurile de noroc distrug spiritul.
- Aşa e. - Amin.
Omul aude multe despre libertate personală.
Da.
Dar când vezi cruzimea oamenilor
şi ţi-au fost administrate doze personale din ea...
E doar libertate pentru cartofori.
Pentru ca el să irosească darurile Domnului.
- Să le folosească pentru el însuşi. - Amin.
Libertatea personală e libertatea...
unui ucigaş.
Unui corupător.
Unui lup care vrea să rămână în straie de oaie!
Vă întreb.
Cât de ieftină e virtutea voastră?
- Nu e ieftină. - Deloc.
- Cât de ieftină e virtutea voastră? - Nu e.
- A mea a fost mereu destul de ieftină. - Care virtute?
Iar ei caută să construiască o casă a jocurilor de noroc pe malul mării noastre!
Iar noi o acceptăm în linişte.
Dumnezeu să vă binecuvânteze.
E o singură cale de rezolvare.
Dacă ea e prin preajmă cazinoul n-o să primească voturi.
Dacă se întâmplă asta, amândoi vom fi în laţ.
Găsesc eu o rezolvare, da?
- Dle Coughlin. - Dră Figgis.
Mulţumim mult că ne-aţi primit. A fost un spectacol minunat azi.
- Îl cunoaşteţi pe tata. - Dle şerif.
Iar el e Mayweather.
Răspândeşte mesajul Bibliei în sud.
- Încântat, dle. - E foarte bine.
Ar trebui să audă despre asta în Miami. Ţine-o tot aşa.
Încerc, dle.
- Ce pot face pentru voi? - Speram să pot discuta cu tine o clipă.
Speram să pot vorbi cu tine despre Ritz.
Tata spune că odată ai fost un om bun.
Nu ştiam că acel om a plecat.
Faci destul de multe pentru oamenii de aici.
Dar amândoi ştim că faptele tale bune sunt diminuate de cele rele.
Chiar aşa?
Profiţi de pe urma patimei ilegale a celorlalţi.
De slăbiciunile, lenea şi de comportamentul lor lasciv.
Dar te poţi elibera de asta.
Nu vreau să fac asta.
Bineînţeles că vrei.
Dră Figgis, sunteţi o femeie minunată.
Iar povestea dvs. e uimitoare.
Nu sunt surprins că turma s-a mărit de trei ori de când aţi început aici.
Mai bine zis de cinci ori.
În ultimii zece ani s-a băut mai mult decât în toţi anii precedenţi.
Fiindcă oamenii nu vor să li se spună că n-au voie.
Acelaşi lucru se poate spune şi despre păcatul trupesc.
Oamenii îl vor, dar nu vor să li se spună că n-au voie.
De ce n-ar avea voie?
Poftim?
Dacă oamenii vor să comită adulter, nu văd vreun motiv să-i oprim.
- Şi dacă vor să se împreuneze cu animale? - Asta vor?
Poftim?
- Oamenii vor să se împreuneze cu animale? - Unii da.
Iar boala lor se va răspândi dacă facem cum vreţi dvs.
Iertaţi-mă, nu văd vreo legătură între alcool şi împreunarea cu animalele.
E o legătură între toate păcatele.
Toate sunt împotriva voinţei lui Dumnezeu,
prin urmare toate sunt jignitoare în mod egal.
Daţi-mi voie să-mi cer scuze. Cred că am început cu stângul.
Am venit doar să vă rog
dacă aţi putea să omiteţi chestiunea cazinoului din predicile dvs.
Iar, în schimb, ne vom aduce afacerea aici.
O afacere care va crea locuri de muncă,
care vor reduce păcătoşenia ce rezultă din sărăcie şi şomaj.
Am fi dispuşi să facem donaţii pentru biserică.
Chiar am fi dispuşi să construim câteva biserici.
Dacă Dumnezeu rescrie Biblia
şi jocurile de noroc sunt considerate cinstite,
nu voi mai vorbi împotriva lor.
Dar, până atunci, nu ne putem alege păcatele, dle Coughlin.
Nu pot s-o fac.
Ce? O să strice toată afacerea. Cum adică nu poţi s-o faci?
Ştiu. Să nu se atingă nimeni de ea.
Asta-i o greşeală.
Nu mai spune.
- Vă putem aduce ceva? - Nu, suntem în regulă.
Ştim că sunteţi ocupaţi şi nu vrem să vă irosim timpul.
Nu vom investi în cazinoul de la Ritz.
- Sunteţi sigur? - Mi-e teamă că da.
E prea multă publicitate.
O femeie care predică într-un cort afurisit?
Da, cazinoul ar reprezenta doar 2% din proprietăţile noastre.
Şi nu putem să lăsăm impresia unei companii a catolicilor irlandezi şi italieni
care transformă fete protestante tinere în dependente de droguri.
Oamenii pentru care lucrez o să fie foarte supăraţi.
Nu suntem genul de oameni care pot fi intimidaţi sau înşelaţi.
Suntem o instituţie. Nu putem fi mituiţi sau hărţuiţi,
pentru că reprezint interesele unui consiliu de guvernatori.
Noi suntem mica nobilime albă din ţara asta
şi n-avem niciun plan să tăiem o fâşie din ea,
pentru care am îndurat multe ca s-o colonizăm
şi am dat-o pe mâna catolicilor, evreilor, negrilor şi latinilor.
E doar o afacere mai mare şi mai bună. Atâta tot.
Păstraţi banii în mâinile voastre, nu în mâinile celor ca noi.
Toţi acei oameni...
Negroteii, pe spatele cărora aţi îndurat multe să frângeţi ţara asta.
Iar imigranţii care nu aveau nimic când au venit aici
şi au muncit până li s-au tocit degetele,
toţi v-au crezut când le-aţi spus că pot să răzbată.
Iar într-o zi, poate eu n-o s-o mai apuc, o să-şi dea seama.
Dar îţi spun ceva, n-aş vrea să fiu în pielea ta.
Să stau între acei oameni şi ceea ce merită.
Mult noroc. Ticălosule.
Ar fi fost un ditamai cazinoul.
O să ai altă şansă. Lucrurile se schimbă.
Nu toate lucrurile.
Au anunţat la radio, chiar când ne-am întors.
Preşedintele ales Roosevelt a promis să semneze Legea Cullen-Harrison
imediat ce va fi ales, încheind prohibiţia.
- Bună ziua, dră. Figgis. - Dle Coughlin.
- Îmi permiteţi? - Da, vă rog, luaţi loc.
Arătaţi foarte bine.
- Mulţumesc. - Văd că nu mai purtaţi haine albe.
Sunt aproape albe.
- Un meniu? - Mulţumesc mult.
O ceaşcă de cafea, vă rog.
Mulţumesc.
De ce te urăşte atât de mult tatăl meu?
Sunt escroc, iar el e şeful poliţiei.
Aşa stau lucrurile, presupun.
Nu, te plăcea. A zis că eşti primarul Ybor-ului.
Asta a spus?
Ce ai făcut?
Ce i-ai făcut?
Aveam fotografii.
Şi i le-ai arătat.
I-am arătat două.
Câte aveai?
Le aveam pe toate.
Toţi o să ne ducem în Iad.
Nu cred că te duci în Iad.
Ştii ce am învăţat?
De când m-am încredinţat Domnului
Ce anume?
Aici e Raiul. Chiar aici.
Acum ne aflăm în el.
Şi cum de arată ca Iadul?
Pentru că l-am distrus.
După încercările mele...
Am dormit pe patul copilăriei mele.
M-am simţit din nou încrezătoare.
Mi-a fost dor de acel sentiment.
Nu ştiu dacă Dumnezeu există.
Dar sper că există.
Şi sper că e bun la inimă.
N-ar fi extraordinar?
Da, ar fi.
Dumneata pari că nu eşti deznădăjduit. Ai un secret?
Niciun secret.
O am pe soţia mea. E suficient.
Şi dacă ai pierde-o?
Ce vei face acum?
La ce te referi?
M-ai împiedicat. Ai împiedicat construirea cazinoului.
Legea n-a putut.
Oamenii, nu. Nici Klanul. Dar tu ai reuşit.
- Alcoolul încă există. - Nu. Acela e prea mare.
Dar ai împiedicat jocurile de noroc, iar înainte să vii era un lacăt pe ele.
- Chiar am făcut asta, nu? - Da.
Ce va face tatăl tău?
O să stea în banca lui, presupun.
Orbit de furie că oamenii au atins-o pe fiica lui la fel cum el îşi soţia.
Şi mai rău.
Umblă prin casă şoptind încontinuu acelaşi cuvânt.
Ce cuvânt?
Pocăiţi-vă.
Pocăiţi-vă, pocăiţi-vă.
Acordă-i puţin timp. Poate o să-şi revină.
16 martie.
Foarte bine.
Am primit veşti din Boston că toate cele trei camioane au ajuns cu bine.
Aceeaşi plată ca săptămâna trecută, deci nu-i nicio problemă.
Foarte bine.
Iar Loretta Figgis şi-a tăiat gâtul ieri.
Ce?
Da, au spus că a făcut-o în propria casă, în patul şerifului.
Jos pălăria în faţa ei.
Are curaj. Eu n-aş putea să fac asta.
Presupun că unele lucruri sunt predestinate.
Ar fi putut s-o facă în urmă cu trei luni. Ne-ar fi făcut tuturor o favoare.
Prea târziu.
Te învinovăţeşti?
S-a dus în Vest aşa cum fac multe fete.
Şi a fost lăudată.
Nu de tine.
De bărbaţi ca mine.
Cei se folosesc de băutură ca să ajungă la fete şi la droguri.
O mână o spală pe cealaltă.
Nu suntem păzitorii fraţilor noştri.
De fapt e o insultă pentru fratele nostru să creadă că suntem.
Priveşte-i.
Să zicem că bărbatul ăsta moare din cauza beţiei.
E vina noastră?
Când ai făcut fotografia asta?
Acum o lună.
Eşti sigur?
Eu am făcut fotografi asta. Acum o lună şi trei zile. De ce?
Pentru că femeia aia a murit în 1927.
Niciodată n-a fost cineva ca tine în viaţa mea.
Într-o zi o să fiu suficient de bun pentru tine.
- Eşti sigur că ea e? - Tu să-mi spui.
- I-ai spus Gracielei? - Desigur.
Isuse.
Ce, tu nu i-ai spune femeii tale?
Nu, nu i-aş spune nici pe dracu', dar tu eşti mai vorbăreţ decât mine.
Ce i-ai spus?
"Scuze, dragă, fata aia n-a fost în formă câţiva ani. Nu e moartă, e în Miami."
"Nu face mare caz din asta."
Când pleci?
Unde?
Ai aflat că fata după care ţi se aprindeau călcâiele e la 320 de kilometri distanţă.
Când pleci?
Probabil după întâlnirea cu Maso.
Bun. Îţi dă un motiv pentru care să trăieşti.
Ce vrea să însemne asta?
El şi băieţii lui au ocupat jumătate de tren ca să ajungă aici.
Ăsta-i un anturaj al dracu' de mare.
Prostii. Nu-s îngrijorat.
Nu câştigă nimic dacă ne omoară.
Numai din rom producem 11,5 milioane de dolari pe an.
De ce ne-ar ucide? Îi trimitem saci de bani la conacul lui din Nahant.
- Nu-mi plac semnalele. - Ce semnale afurisite?
Am pierdut cazinoul, nu am făcut trecerea spre droguri,
iar tu eşti un irlandez într-o lume unde nu prea există lipsă de bere.
Intri într-o clădire în care el a cumpărat fiecare cameră.
Nu pot ascunde o armă. Intri orbeşte, iar noi vom fi afară.
Sunt suficiente semnale pentru tine?
Trebuie să faci ceva pentru mine.
Vreau să te duci să locuieşti în Miami o perioadă.
Cât timp înseamnă "o perioadă"?
Nu ştiu. Nu prea mult.
N-o să ştiu adresa ta. Vreau să i-o dai lui Dion.
Când va veni momentul, îmi spune el unde eşti şi vin să te iau.
Ca să afli dacă eşti atât de crud pe cât trebuie să fii?
Presupun că da.
Joseph.
Chiar dacă vei câştiga bătălia de azi, e foarte multă violenţă în ceea ce faci.
Te iubesc.
- Gino, unde locuieşti acum? - Neponset.
Te-ai aşezat la casa ta?
Doi copii. "Mugghiera, casa." Tot.
- Tu ai copii? - Nu.
Niciodată nu e momentul potrivit.
Pe aici.
Ce mai faci, fiule?
Bine.
Fausto, vezi dacă Dion are nevoie de ceva.
- Cum o mai duci? - Bine. Tu?
- Mai multe zile bune decât rele. - Bun.
Asta e fata care a pus beţe în roate cazinoului?
Da, ea e.
De ce n-ai ucis-o?
- Ar fi făcut vâlvă. - Nu ăsta-i motivul.
Nu eşti ucigaş, Joseph.
Eşti un bandit în costum.
Din cauza asta n-ai omorât-o pe acea "puttana pazza".
Ştii câţi bani scotea locul ăsta când am ajuns aici?
- Ştii cât scoate acum? - Sunt doar din rom.
Ai ignorat fetele şi drogurile.
Am ales romul pentru că era cel mai profitabil.
Şi am adăugat patru bordeluri.
Da, dar ai fi putut să adaugi mai multe.
- Maso, ascultă... - Domnul Pescatore!
Am condus Ybor şi Tampa.
- Ai avut vreodată o problemă? - Ai făcut mai mult de atât.
Ai condus toată Coasta.
L-ai înlăturat pe Albert. L-ai pus într-un colţ în Miami.
M-am uitat prin registre.
Ne-ai făcut o forţă aici.
Şi acum ce? Nu mai cauţi irlandezi? Ce pot fi?
Ce îţi spun eu.
Înainte să-ţi dau o palmă afurisită.
Mick.
Poţi fi Consigliere.
Îl înveţi pe Digger cum stau lucrurile. Să se întâlnească cu oamenii.
Învaţă-l "să pescuiască".
Dar trebuie să "te tunzi".
Ce fel de "tuns"?
Digger îţi ia partea.
Ascultaţi, dle Pescatore.
Cred că e o idee extraordinară.
Digger vine aici şi preia frâiele.
Conducem Florida. Cucerim Cuba.
Dar partea mea trebuie să rămână în jurul valorii de acum.
Şi nu e nicio putere în a fi şef de echipă sau să scapi de docheri.
Te-ai gândit vreodată că asta-i ideea, deşteptule?
Ai nevoie de mine. Eu am construit asta.
Ne-ai fi de folos.
- Dar simt o lipsă de recunoştinţă. - Şi eu.
Lucrezi pentru mine, nu pentru negroteii sau mexicanii cu care umbli.
Dacă-ţi spun să cureţi rahatul din WC-ul meu, ghici ce faci?
Pot să-ţi ucid târfa de iubită şi să-ţi incendiez casa, dacă am chef.
Aşadar, vrei să fii şef de echipă sau să cureţi rahatul din toaleta mea?
Accept înscrieri pentru ambele posturi.
Presupun că şef de echipă.
Aşa te vreau.
Vrei să luăm cina în seara asta? Avem câteva restaurante bune.
Ştii, Joseph, ce-mi place la Albert White?
Ce?
Faptul că şi el cunoaşte Tampa.
Ceea ce înseamnă că nimeni n-are nevoie de tine, cretinule.
Destinul mi s-a schimbat puţin.
M-am împăcat cu Maso.
Se pare că atunci când ai ratat afacerea cu cazinoul,
a apelat la mine să-i ajut fiul.
Iar ăla a fost doar începutul.
Trebuie să ai încredere în oamenii cu care lucrezi.
Nu participăm la jocul ăsta ca să ieşim pe locul al doilea.
Ca să apărăm târfele din tabăra greşită.
Gata.
Credeai că mâine o să mănânci uitându-te la soarele afurisit?
Mai gândeşte-te.
Aruncă o ultimă privire pt. că vei muri acum.
Stai. Am ceva ce ai vrea să vezi.
Ceva ce dacă nu vezi, vei regreta tot restul vieţii.
Nu ţi-ai ierta-o niciodată.
- E moartă. - Ţi se pare că e moartă?
- Unde e? - E în fotografia afurisită, Albert.
Unde e?
Mi-ar plăcea să-ţi spun, dar îmi place mai mult să plec de aici.
E o fotografie veche. Ai împăturit o poză veche.
Aşa am crezut şi eu.
Priveşte tipul din colţ care ţine ziarul în mână.
A fost făcută luna trecută.
Spune-mi sau te bag în pământ.
Şi eu am iubit-o, Albert.
Aşa cum ai iubit femeia aia? E negresă sau latină?
E ambele.
Nu.
*
Unde dracului se află!
Întreabă-l pe Albert. Cunoaşte Tampa.
Ştii de ce toată melasa şi tot romul ce ajunge în Florida
trece prin Tampa?
- Datorită tunelelor. - Ce tunele?
Cele care trec pe sub cartierul ăsta.
Aşa trece băutura.
Acolo sunt oamenii mei.
Băieţii tăi păzesc uşa din faţă, dar nu pe acolo venim.
Venim după tine, Maso.
Dar venim din subteran.
Rămâi aproape. Hai.
- Ai eliberat camera? - Totul. Tot etajul.
Seppe, mai uită-te o dată.
Şefu', l-au văzut pe Coughlin jos.
- Are măcar o zgârietură? - O tăietură la cap.
Presupun că nu poţi aştepta să moară dintr-o infecţie.
Nu cred că putem aştepta atât de mult.
E greu pentru un om să aibă un fiu atât de prost.
E liber, şefu'.
Vreau să păzeşti uşa şi scările.
Ca nişte centurioni romani.
Toarnă-mi şi mie unul.
- Unde te ascundeai? - Ascundeam?
Când Seppe a verificat camera?
El e chiar aici.
L-am întrebat dacă vrea să lucreze pentru cineva care va fi în viaţă mâine.
Doar de atât a fost nevoie?
Asta şi faptul că ai vrut să pui şef un nătâng ca Digger.
Ne mergea bine şi ai făcut-o de oaie într-o singură zi.
Ştii câţi oameni au murit aici din cauza prostiilor tale italieneşti?
Poate că într-o zi vei avea un fiu şi vei înţelege.
Ce voi înţelege?
Ce face fiul meu?
E mort.
Ne-ar fi ucis pe toţi. Ne-ar fi vânat, ştii asta.
Nu se aşteptau să ajungă la bătrâneţe.
Nici eu nu mă aştept.
Aveam multe lucruri să-i spun lui Albert înainte să-l omor.
Prea târziu.
Bine.
Nu vreau să mai văd pe nimeni ucis azi.
Vrea vreunul dintre voi să moară?
Nu, dle Coughlin.
Oricine vrea să se întoarcă în Boston are binecuvântarea mea.
Dar dacă vreţi să rămâneţi aici, unde soarele e cald şi fetele sunt drăguţe,
avem posturi pentru voi.
Dar eu am terminat.
Dacă vreţi să vorbiţi cu şeful, duceţi-vă la el.
El conduce lucrurile acum.
E ceva neclar?
Bun.
Graciela.
Hai să curăţăm mizeria asta.
Dion a condus echipa timp de 8 ani. A avut dreptate.
N-a apucat bătrâneţea.
Spune ce ai de spus.
Deci, ce ai făcut?
Ai crezut că poţi să profiţi de pe urma accidentului?
- Nu. - Atunci?
Ce s-a întâmplat, Emma?
Când au început să mă urmărească poliţiştii,
i-am zis şoferului că singura cale de scăpare
e să ne aruncăm cu maşina de pe pod,
- dar n-a vrut să asculte. - Şi?
L-am împuşcat.
Ne-am prăbuşit în apă, am înotat şi am fugit la cea mai apropiată casă.
Era un pescar. A fost bucuros să mă primească.
N-ai vrut să mă cauţi?
Dacă ieşeam la lumină m-ar fi omorât.
Nu-ţi datoram nimic.
Te-am jelit ani de zile.
De ce nu-mi spui ce ar trebui să simt pentru tine?
Poate dacă aveam ca tată un şef de poliţie dintr-o parte frumoasă a Irlandei.
Dar a trebuit să mă descurc.
M-ai iubit vreodată?
Ne-am distrat, Joe.
Sigur, au fost momente, dar ai transformat-o în ceva ce nu era.
Şi ce era?
O minciună.
Nu suntem copiii lui Dumnezeu.
Nu suntem personaje dintr-o poveste adevărată de dragoste scrisă într-o carte.
Noi dansăm ca nenorociţii,
astfel încât iarba să nu mai crească sub picioare.
Sunt liberă, Joseph.
Dacă vrei să treci pe la mine eşti invitatul meu.
Mereu ne-am distrat.
Nu vreau să fiu liber.
Ei, haide.
Mereu am vrut asta.
Asta ai vrut tu. Iar acum ai obţinut-o.
La revedere, Emma!
Am construit casele Gracielei pentru femeile şi copiii abandonaţi
care aveau nevoie de un adăpost.
Ne-am numit fiul după tatăl meu.
Era grijuliu, bun precum mama lui.
Pocăiţi-vă.
E pentru mine? Vino încoace, scumpule.
Pocăiţi-vă!
- Tomas! - Pocăiţi-vă!
Pocăiţi-vă!
Eşti bine?
O, nu!
În zilele de sâmbătă mă duc cu fiul meu la filme.
Două bilete la "Riders of the Eastern Ridge"
Mulţumesc.
Un neamţ mic de statură creează vâlvă în Europa.
Totuşi nu cred că o să mai poarte încă un război.
N-au ce câştiga de pe urma lui.
Fiului meu i-a plăcut filmul.
Era despre un şerif cinstit într-un oraş corupt.
Vorbea numai despre faptul că voia
propria insignă de şerif când se va face mare.
Scenariul de Daniel Coughlin.
Ăla e fratele meu.
Era numele fratelui meu.
E unchiul tău.
După-amiaza mergem la pescuit de sebastă şi ştiucă.
Într-o zi fiul meu m-a întrebat: "Unde e Raiul în cer?"
I-am spus ce mi-a zis Loretta.
"Ăsta e Raiul."
"Ne aflăm în el, acum."