Egyszer volt, hol nem volt, Franciaország szívében
élt egy fiatal jóképű herceg egy gyönyörű kastélyban.
Puff, puff!
Hiába volt meg mindene, mit szíve kívánt,
a herceg önző és rosszindulatú volt.
Gazdám, itt az idő.
Megadóztatta a falut, hogy a kastélyát a legcsodásabb tárgyakkal töltse meg.
És a legszebb emberekkel a partijait.
* Ó, mily mesés, fények, zene és varázsütés *
* Nézd, a leányok úgy ragyognak, mint a napsütés *
* Tégy meg mindent, mi növeli az esélyt *
* Ő lesz a nagy ő *
* Micsoda hölgyemény *
* Micsoda lélegzetelállító, szenzációs ruhaköltemény *
* Végül eljő a rég várt remény *
* Énekeljünk szenvedéllyel, élvezettel, kíváncsisággal *
* Nem törődve a világgal *
Majd egy este... egy váratlan betolakodó érkezett a kastélyba,
menedéket keresett a kastélyban a zord vihar elől.
Ajándék gyanánt egy szál rózsát ajánlott a hercegnek.
Undort keltett benne az asszony nyúzott külseje, ezért elutasította.
A hölgy figyelmeztette, hogy ne tévessze meg őt a külső.
A szépség belül lakozik.
Amikor újból elutasította, az idős asszony külseje szertefoszlott...
és megjelent egy gyönyörű boszorkány.
A herceg megbocsátásért könyörgött, de túl késő volt.
Kicsim! Kicsim! Istenem!
Büntetésként átváltoztatta őt egy visszataszító szörnnyé.
És egy erőteljes varázslattal sújtotta a kastélyt... és annak minden lakóját.
Ahogy a napokból évek lettek,
a herceg és a szolgálói feledésbe merültek a világ számára...
mert a boszorkány kitörölte az összes emléküket a szeretteik fejéből.
De a rózsa, amit felajánlott, egy elvarázsolt rózsa volt.
Ha megtanul szeretne valakit,
és kiérdemli, hogy viszont szeressék, mielőtt leesik az utolsó szirom...
a varázslat megtörik.
Ha nem, az lesz a végzete, hogy szörnyként éljen élete végéig.
Ahogy az évek teltek, kétségbeesetté és reményt vesztetté vált.
Mert ki tudna szeretni egy szörnyet?
A SZÉPSÉG ÉS A SZÖRNYETEG Fordította: Szandii
Twitter: Szandii_subs www.feliratok.info
* Kicsi ház, ott a város szélén *
* Sose jő semmi változás *
* Ugyanúgy köszön „Jó reggelt!”-tel *
* szomszéd és barát *
* Bonjour! *
* Nagy tálca kiflit hoz a pék, mint mindig *
* És csupa édes illat száll *
* Lehet másnak így a jó Csakhogy nékem nem való *
* Igen bús, unalmas hely *
Jó reggelt, Belle!
Jó reggelt, Monsieur Jean! Megint elveszített valamit?
Úgy hiszem, igen. A gond az, hogy nem tudom, mit. Biztosan előkerül majd.
- Hová igyekszel? - Visszaviszek egy a könyvet Pere Robertnek.
Két szerelmesről szól a szép Veronában.
Unalmasnak hangzik.
* Nézzék csak, ott megy az a furcsa kislány *
* Annak még mindig mese kell *
* Soha vérig nem pletykál Mer’ a fellegekben jár *
* Nem is kétség, hogy mily furcsa lány a Belle *
* Bonjour! Helló! Hogy van a férje? *
* Bonjour! Nagysád! Hogy van a lány? *
* Kérnék, hat szép... Hogy milyen drága! *
* Ott messze távol szebb világ vár rám *
Ó, csak nem a falunk egyetlen könyvmolya az?
Szóval, hova menekültél el ezen a héten?
Két városba Észak-Olaszországba. Vissza se akartam jönni.
- Van valami új hely, ahova mehetnék? - Attól tartok nincs.
- De újraolvashatnál egyet, ami tetszett. - Köszönöm!
A könyvtárától úgy érzem, nem is olyan kicsi a világunk.
Bon voyage!
Viszlát!
* Gyönyörű lány és mégis furcsa lélek *
* Randira sose jönne el *
* Hiszen nem közénk való Ez a szép mesefaló *
* Milyen elképesztő rejtély ez a Belle *
* Ó, ez a könyv a legszebb *
* És a legjobb rész csak most jön még *
* Nézd, itt a szőke herceg *
* De a lány nem ismer rá, Csak majd a legvégén *
* Neve is azt mondja, hogy tiszta szépség *
* Ezt senki nem vitatja el *
* Csak a szép külső mögött Ez a lány kicsit lökött *
* Olyan észvesztően más, mint mi *
* Hát mindenképpen más, mint mi Mindenképpen más, mint mi, a Belle *
Nézd csak meg, LeFou! A jövendőbeli feleségem.
Belle a legszebb lány a faluban. Ezért ő a legjobb.
De ő olyan művelt. Te meg annyira...
- atletikus alkat vagy. - Tudom.
Belle olyan vitatkozó, mint amilyen gyönyörű.
- Pontosan! Kinek van rá szüksége, mikor itt vagyunk mi! - Igen.
De a háború óta úgy érzem, mintha hiányozna valami.
És ő az egyetlen lány, aki megadhatja nekem azt a...
Je ne sais quoi?
Nem tudom, az mit jelent.
* Már első pillantásra eldöntöttem, *
* Hogy végül őt veszem majd el. *
* Ez a lány egy kedves lény, Legalább oly’ szép, mint én, *
* Nem is illik senki más hozzám, csak Belle *
* Mon’dieu, ha jő, én berosálok *
* Mosieur Gaston elragadó *
* Szívem úgy ver, hogy elalélok *
* Már bírta szív és oly’ vár, ami jó *
Esélyetek sincs, hölgyeim!
* - Bonjour! - Pardon! - Tessék! - Mais oui! *
* - Még ilyen sort, hát! - Ez szép, mily föld. - Szép sajt! - Tíz rőf. *
* - Egy font. - Kérem. - Hozom a kést - Engedjen már! *
* - Ez a kenyér! - Remek a hal. - Enyém. - Büdös! *
Madame, ön téved!
* De messzi távol szebb világ vár rám *
* És végül én teszem majd asszonnyá *
* Ő az a lány, aki oly furcsán terhes, *
* Egyébként szép kis madmoiselle *
* Milyen mérhetetlen kár, Hogy nem hasonlít ránk *
* Mivel tényleg olyan furcsa lány Mert tényleg olyan furcsa lány *
* Oly’ szépségesen furcsa lány, *
* a Belle *
Jó reggelt, Belle!
Csodálatos az a könyv.
- Olvastad már? - Hát, nem pont azt. De tudod, a könyvek...
Az étkezőasztalodra. Csatlakozzak hozzád ma este?
- Ne haragudj, de ma nem jó. - Dolgod van?
Nincs...
- Szóval, továbblépsz? - Nem, LeFou.
A nehezen elejtett vad a legjobb zsákmány.
Ettől lesz Belle olyan vonzó.
Nem csinál magából bolondot, csak hogy elnyerje a kegyeimet.
- Minek is hívják ezt? - Méltóságnak?
- Ez felháborítóan vonzó, nemde? - Gaston!
* Mi, ami múlna, hogy lesz örök? *
* Hogy lehet jövő a múlt? *
* Csak a szív segít, hát használd! *
* Noha nem lesz könnyű út *
* Úgy érzed megakad az idő *
* Rabságból hallhatsz pár sóhajt *
* Bátran bízz a szívedben! *
* Mert segít majd *
Belle!
Ideadnád... nekem a...
Köszönöm!
És még szükségem lenne egy... Nem, nem, nem!
Ami azt illeti... de, pont erre van szükségem. Köszönöm!
- Papa, szerinted furcsa vagyok? - Furcsa?
Az én lányom? Furcsa? Hogyan jutott eszedbe ilyesmi?
Nem tudom. Ezt mondják az emberek.
Ez egy kicsi falu. És kicsinyes is.
De a kicsi egyben azt is jelenti, hogy biztonságos.
Párizsban ismertem egy hozzád hasonló lányt, aki nagyon is...
megelőzte a korát. Annyira más volt.
Az emberek kigúnyolták őt.
Addig, míg mind azon kapta magát, hogy őt utánozzák.
Kérlek, mesélj még valamit róla!
Az édesanyád...
bátor volt.
Bátor.
És... mit hozzak neked a piacról?
Egy rózsát. Olyat, ami a festményen is van.
- Minden évben azt kéred! - És minden évben el is hozod.
Akkor hát hozok neked idén is.
Ígérem.
- Viszlát, papa! - Viszlát, Belle!
Gyerünk, Fülöp! Ismered az utat.
- Holnap találkozunk. - Igen. Holnap, és hozom a rózsát.
Vigyázz magadra!
Mit csinálsz?
Mosok.
Gyere! Gyere csak!
"A kék madár..."
"...átrepült...
...a sötét... erdőn."
Ez lenyűgöző volt!
Mi a ménkűt művelsz? Megtanítasz még egy lány olvasni?
- Nem volt elég egyet? - Tennünk kell valamit.
Te vagy a legvadabb... legjóképűbb, akit valaha láttam.
Senki nem érdemel meg. De legalább tudom, a gyermekeink gyönyörűek lesznek.
- Rosszkor jöttem? - Mi az, LeFou? - Egy bizonyos lány bajban van.
Itt az idő a hősködésre.
Még nem végeztem veled.
Én sem.
Belle! Hallom, gondod volt az igazgatóval. Engem sem kedvelt soha.
Adhatok egy kis tanácsot a falusiakkal kapcsolatban?
Sosem fognak hinni abban a változásban, amit te próbálsz hozni.
Csak egy gyereket akartam megtanítani olvasni.
Az egyetlen gyermek, akivel törődnöd kéne az...
az a saját gyermeked.
Még... nem állok készen egy gyerekre.
Talán még nem találtad meg a megfelelő férfit.
Ez egy kicsi falu, Gaston. Már mindenkivel találkoztam.
Talán még egyszer körbe kéne nézned. Változnak az emberek.
Gaston... sosem lennénk egymással boldogok.
- Senki sem tud ekkorát változni. - Ó, Belle!
Tudod, mi történik az aggszüzekkel, amikor meghal az apjuk?
Aprót? Van némi fölösleges aprójuk?
Maradékért könyörögnek, mint szegény Agathe.
Ez a mi világunk, Belle! A magunk fajta egyszerű emberek nem kapnak jobbat.
Talán földműves lány vagyok. De nem vagyok egyszerű...
és... sosem fogok feleségül menni hozzád, Gaston. Sajnálom!
Mit szóltok hozzá? Ide jött megkérni a kezem! Engem! Ez a faragatlan fickó!
* Madame Gaston, örömmel hallom *
* Madam Gaston, csak tegye meg! *
* Nem, én sosem. Ezt garantálom! *
* Nem bírom ezt a szűkös életet! *
* Rám vár a nagy kaland egy szép vidéken *
* Úgy vágyom, el se mondható! *
* Neki vágnék hirtelen *
* Hogyha volna partnerem *
* Akit nékem szántak az nem jó! *
Bájos ez az erdő, de bárcsak eligazodnék benne!
Te tudod, merre vagyunk, Fülöp? Mert én nem.
Semmi gond. Nyugalom, Fülöp!
Igen, erre el tudunk menni. Rajta! Fordulj jobbra!
Ez az! Tovább! Menj csak!
Amikor egy ajtó bezárul, kinyílik egy másik.
Semmi baj, pajti! Ez csak egy kis hó. Júniusban.
Figyelj, hova lépsz! Elég csúszós.
Gyerünk! Menj, Fülöp! Rajta! Gyerünk!
Gyerünk!
Mozgás! Fülöp, mozogj! gyerünk!
Fülöp!
Jó fiú!
Gyerünk, pajtás, vágtass!
Ó, Fülöp, megmentette az életemet.
Szép volt. Nagyon.
Most máshol kell vacsorát keresniük maguknak, nem igaz?
Nézd csak! Széna!
És víz. Van itt minden, öreg barátom.
Tiszteletemet teszem a mit sem sejtő házigazdánknál.
Bárki is legyen az.
Köszönöm!
Köszö...
Hahó!
Hahó! Elnézést, hogy így betörtem. Csak egy utazó vagyok...
menedéket keresek a vihar elől.
Elnézést, hogy megzavartam önt.
Van itthon valaki. Ébren van valaki?
- Biztos eltévedt útközben. - Fogd be, te idióta!
Hogy mondta?
Gyönyörű.
Kivételes.
- Van ízlése a férfinak. - Rólam beszélt.
Bárhol is van...
Csak felmelegítem magamat a tűznél.
Máris jobb.
Sokkal jobb.
Köszönöm!
A mama azt mondta, nem szabadna megmozdulnom, mert talán megijesztem.
Bocsánat!
Semmi gond.
Én...
Nem lehetek... elég hálás a vendégszeretetért.
Én most...
azt hiszem, búcsút veszek...
és jó éjszakát.
Mozgás, Fülöp, menj, menj!
Ne, várj, várj, várj! A rózsa! Majdnem elfelejtettem.
Itt biztonságban vagyunk.
Ígértem Belle-nek egy rózsát.
Meg is van.
Fülöp!
Mi történt?
Hol van a papa? Vigyél el hozzá!
Nézd, Tik-Tak úr! Egy gyönyörű lány!
Igen! Én is látom, hogy ez egy lány.
- A kezeimet veszítettem el, nem a szememet. - Mi van, ha ő az igazi?
Aki majd megtöri a varázst?
Ki mondta ezt?
Ki van ott?
Papa?
- Papa, te vagy az? - Belle! Hogy találtál rám?
Jéghideg a kezed. Haza kell vinnünk téged.
Belle, azonnal el kell menned!
- Ez a kastély él! Most pedig menj, mielőtt rád talál! - Ki?
Ki van ott?
- Ki vagy? - Te ki vagy?
Az apámért jöttem.
- Az apád egy tolvaj. - Hazug! - Ellopott egy rózsát.
- Én kértem a rózsát. Engem büntess, ne őt! - Ne! Örökre bezár!
Úgy tűnik, errefelé ez történik, ha leszakítasz egy virágot.
Élethosszig tartó büntetés egy rózsáért?
Engem örök kárhozatra ítéltek egyért. Őt csak bezártam.
Még mindig átóhajtod venni apád helyét?
Gyere ki a fényre!
- Válassz! - Belle, nem hagyom, hogy ezt tedd!
Édesanyádat elveszítettem. De téged nem foglak.
Most pedig menj, menjél!
Jól van, papa, elmegyek.
Szeretnék egy percet kettesben tölteni vele.
Tényleg olyan hideg szívű vagy, hogy nem hagysz egy lányt elbúcsúzni az apjától?
Az örökkévalóságból kitelik egy perc.
Amikor bezárul ez az ajtó, nem fog újra kinyílni.
- Veled kellett volna mennem. - Nem, nem, Belle, figyelj rám!
Semmi gond. Most pedig menj!
- Éld az életet és feledkezz meg rólam! - Feledkezzem meg rólad?
Miattad vagyok az, aki vagyok.
- Szeretlek, Belle. Ne félj! - Én is szeretlek, papa.
Nem félek.
És meg fogok szökni, ígérem.
Micsoda?
- Helyet cseréltél vele. - Ő az apám.
Ez egy bolond. Ahogy te is.
Belle...
- Papa! Ne bántsd őt! Papa! - Ne!
Visszajövök!
Megígérem!
Bocsánat a betolakodásért, mademoiselle...
- de azért jöttem, hogy a szobájába kísérjem. - A szobámba?
- De azt hittem... - Jaj, mit?
Hogy "Amikor bezárul ez az ajtó, nem fog újra kinyílni"?
Tudom. Nagyon drámai tud lenni. Helló!
Ó, erős vagy. Ez remek képesség.
- Mi vagy te? - Lumiere vagyok.
- És tudsz beszélni? - Persze, hogy tud beszélni.
Mindössze ennyit tud.
Lumiere, mint személyzeti vezető paran- csolom, vidd vissza őt a cellájába!
Mi akarsz lenni a hátralévő életedben, Tik-Tak úr?
Ember, vagy kandallós óra?
Indulhatunk, kisasszony? Bízz bennem!
Felejtse el az első benyomást! Remélem, nem lepődött meg.
Miért lepődtem volna? Egy gyertyához beszélek.
Gyertyatartóhoz, kérem! Óriási a különbség.
De állok rendelkezésére. A kastély mostantól az otthona,
- úgyhogy nyugodtan mehet bárhova. - Kivéve a nyugati szárnyba.
- Amije nincs is a kastélynak. - Miért? Mi van a nyugati szárnyban?
- Ó, semmi. - Semmi. - Tároló helység. - Tároló helység.
- Ennyi. - Ennyi. - Igen, ennyi. - Erre kérem! A keleti szárnyba!
Vagy ahogy én szeretem hívni, az egyetlen szárnyba.
Figyeljen, hova lép, s'il vous plaît!
Üdv az új otthonában! Egyszerű, de kényelmes.
- Ez gyönyörű! - Természetesen!
A gazdánk azt akarta, hogy a kastély legjobb szobáját kapja.
Szent habakuk! Nem számítottunk vendégekre.
Enchantée, mademoiselle.
Ne aggódjon! Egy szempillantás alatt ragyogóvá varázsolom a szobát.
Veszélyes a terved.
Bármit kockára tennék, hogy még egyszer megcsókolhassalak, Pamacs.
Nem, szerelmem. Már megégettem magam miattad korábban. Erősnek kell lennünk.
Hogy lehetnék erős, mikor miattad elgyengülök?
Itt minden él?
Helló! Hogy hívnak?
Az egy hajkefe.
Ne ijedjen meg! Ez csak az ön ruhásszekrénye.
Ismerje meg Madame Gardróbot! Egy remek énekes.
Már amikor ébren tud maradni.
Tik-Tak úr! Egy dívának szüksége van szépítő alvásra.
Ne aludjon el, madame! Fel kell öltöztetnie valakit!
Végre... egy hölgy!
Szép szemek. Elragadó arc. Tökéletes vászon. Igen!
Találok neked valamit, ami méltó egy hercegnőhöz.
- Ó, én nem vagyok hercegnő. - Badarság! Na, lássuk, mi van a fiókjaimban!
Jaj de kínos! Szultán, gyere, segíts a mamának!
Kifinomult. Visszafogott. Imádom! Au revoir!
Szultán, add át maestrónak, hogy szeretem!
Képzeld el, LeFou! Egy rusztikus kunyhó...
a legutóbb elejtett vadam a tűzön sül...
imádni való gyerkőcök futkosnak körülöttünk, miközben a szerelmem...
masszírozza a megfáradt lábaimat. De mit mond erre Belle?
- "Sosem fogok feleségül menni hozzád, Gaston!" - Tudod, vannak más lányok is.
Egy kitűnő vadász nem pazarolja az idejét nyulakra.
* Jó ég, mily’ búskomor lettél, Gaston Orrod a térdedig lóg *
* Akárki helyedbe lépne, Gaston *
* Ha rosszul is áll a dolog. *
* A városban mindenki téged imád És hódolva bámul a nép. *
* Vezérünk vagy, ezért felnézünk rád *
* Nekünk csak te vagy a példakép. *
* Mert te csúcs vagy, Gaston Csupa hús vagy, Gaston *
* Nyakban nagy vagy, és mindenben vastag, Gaston *
* Minden férfinak a legjobbika *
* Te vagy a falon a dísz *
* Nem mond mást soha Tom, Dick, sem Bika *
* Mint hogy mögötted áll, mindig csak benned bíz’ *
* Tudja a *
* - város, Gaston. - Hogy nincs... - párod, Gaston *
* Tudja, duzzadó, hangadó vagy te, Gaston *
* Bizony sohasem létezett még ily’ példány *
* Marha nagy tag vagy, Gaston! *
* Ez jólesik, köszönöm, édes LeFou *
* Hogy ha itt vagy szél minket már el nem fúj *
- Túl sok? - Ja!
* Jól be csápol Gaston *
* És te ázol! Gaston! *
* Kicsiny falat vagy, hogyha rád harap Gaston *
* Hogy ha fegyverrel támadnék, véged *
* A vad kinyuvad, sosem nyer *
* Néha hátulról leplek meg téged Erre nem számítasz *
* - És ez fair? - Nem érdekel. *
* Marha nagy vagy, Gaston! Nyerni nem hagysz, Gaston *
* Versenyköpésben senki se jobb, mint Gaston *
* Bizony fontos, hogy jól tudjak célba köpni *
* - Ez tíz pontos, ám! * - Köszönöm! Köszönöm!
* Már kölyökként 4 tucat tojást nyeltem Hogy így legyen nagy minden tagom *
* Most naponta öt tucat tojást iszom *
* És most így vagyok csupa izom *
* - Kiáltsd, hogy... - Gaston! *
* - Aki nagy... - mint Gaston! *
* És a hangomat rekeszből megtámasztom *
* Házam ott fönn is aganccsal dekorálom *
* Mondd ki újra hát! Ki az a férfi ember! *
* Ki a nyerő? Tudod-e? Tipped van-e? *
* Kérdezd rajongóit vagy a csodálóit *
* Csak egy ember van kis városunkban, kiben mindez megvan *
* És neki a neve G-A-S-T *
* És szerintem még egy T *
* Olykor megesik velem, mert nem tudok írni *
* Korábban pedig sosem kellett hangosan kimondani *
* Gaston! *
Ó, LeFou, te vagy a legjobb.
Hogyhogy még nem csíptél fel egy lányt sem?
Azt mondták, tapadós vagyok, de nem nagyon értem.
Kérem, kérem! Valaki, valaki!
- Maga segít... - Ácsi, ácsi! - Segítenie kell.
Belle-ről van szó! Nála van, nála van Belle. Bezárta egy börtönbe.
- Ki zárta be? - Egy szörny!
Egy hatalmas, ocsmány, irtózatos szörny!
A lányom élete veszélyben. Miért nevettek? Ez nem vicc.
A kastélya az erdő mélyén van.
- És ott már tél van. - Tél júniusban?
- A vén bolond Maurice! - Figyeljetek rám!
A szörny igazi.
Felfogtad?
Senki nem segít?
- Majd én segítek, Maurice. - Mi? Segítesz? - Mindenki...
- ne csináljatok Maurice-ból viccet. - Kapitány, köszönöm!
Ne köszönd, Maurice! Vezess minket a szörnyhöz!
Menjünk!
Mama, egy lány van a kastélyban!
- Igen, Csészike, tudjuk. - Milyen teát szeret?
Herbal, oolong... kamilla?
- Annyira izgatott vagyok! - Lassíts, mielőtt letörik a füled!
Vigyázzon, Mrs. Potts!
Lumiere!
Nyugodj meg! Hadd beszéljek én!
- Megterítettetek neki! - Úgy véltük, örülne a társaságnak.
Gazdám, szeretném, ha tudná, hogy nekem semmi közöm ehhez a reménytelen tervhez.
Megteríteni neki, ruhát tervezni neki, adni neki
- egy szobát a keleti szárnyban. - Adtatok neki egy szobát?
- Nem, nem, nem. Ő adott neki. - Ez igaz.
De ha ő az a lány, aki megtörheti a varázst,
akkor talán megpróbálhatná vacsora közben elbűvölni.
- Jó ötlet, Tik-Tak úr! - Mi? - Még nem hallottam ilyen nevetséges ötletet.
- Bűvöljek el egy rabot! - De meg kell próbálnia, gazdám.
Minden egyes nappal egyre kevésbé maradunk emberek.
Ő csak egy közönséges tolvaj lánya. Szerintetek milyen ember lehet?
Nem lehet az alapján megítélni az embert, hogy ki az apja, nemde?
Velem fogsz vacsorázni. És ez nem kérés.
Finoman, gazdám! Ez a lány egy nap alatt veszítette el az apját és a szabadságát.
- Így van, szegény pára biztosan halálra van rémülve odabent. - Pontosan.
- Egy pillanat! - Látja? Válaszolt is. Most pedig ne feledje, finoman!
- Legyen kedved! - Elbűvölő! - Kedves!
És amikor kinyitja az ajtót, lásson egy ragyogó, kedélyes mosolyt!
Rajta, gyerünk! Mutassa azt a mosolyt!
- Ó, mon dieu! - Ó, jaj!
Velem vacsoráznál?
Bezártál, mint egy foglyot, most meg velem akarsz vacsorázni?
Elment az eszed?
- Ó, jaj! Mindjárt robban. - Ó, egek!
- Azt mondtam, velem vacsorázol! - Én meg azt mondtam, hogy nem!
Mennyi az idő? Mi történik?
- Előbb halok éhen, minthogy veled egyek. - Csak tessék!
Akkor haljál éhen!
Ha nem eszik velem, akkor egyáltalán nem fog enni. Idióták!
Nem beszélhet így velünk. Megtiltom!
Elkéstem vele? Kár, most nagyon megmondtam volna neki a magamét.
Ó, gazdám, hát visszajött!
- Nagyon vicces. - Ezt most megkaptad.
Mutasd a lányt!
- Lehullott egy újabb szirom. - Lumiere...
- kinőtt még három tollam, pedig tegnap húztam ki őket. - Tudom, kedvesem.
Napról napra egyre inkább fémmé válok.
Jaj, ne! Már megint ezt csinálja. Elnézést!
- Ó, nyugodjatok meg! Még van időnk. - Mama...
leszek valaha megint kisfiú?
Persze, Csészike! Ismét kisfiú leszel majd. Csak bízd rám a dolgot!
- Mondtam, hogy menj el! - Ne aggódj, kedvesem! Csak Mrs. Potts vagyok.
Ó, hát nem gyönyörű? Örülök a megismerkedésnek.
Igen hosszú az út hazáig. Hadd hozzalak rendbe, mielőtt indulsz!
Az a tapasztalatom, hogy a legtöbb probléma
kevésbé tűnik rossznak egy csésze tea után. Lassan, Csészike!
Örvendek! Akarsz látni egy trükköt?
Csészike!
Nagyon bátor dolog volt, amit az apukádért tettél, kedvesem.
- Igen. Mind így gondoljuk. - Aggódom miatta.
- Sosem maradt még magára. - Ne búsulj, kincsem!
A végén jóra fordulnak a dolgok. Sokkal jobban érzed majd magadat vacsora után.
De azt mondta, "Ha nem eszik velem, akkor egyáltalán nem fog enni."
Az emberek sok mindent mondanak haragjukban.
A mi döntésünk, hogy hallgatunk-e rájuk vagy sem. Jössz, kincsem?
Menj!
- Jönnek! Utolsó ellenőrzés! Tout de suite! - Nem, nem!
Ha a gazdánk rájön, hogy megsértetted a parancsát és megetetted,
engem fog okolni!
Igen, erről gondoskodom. De láttad, hogy kiállt vele szemben?
Én mondom, ez a lány az igazi.
Szerelembe esnek, és ismét emberek leszünk.
De hogy eshetnének szerelembe, ha a szobájában marad?
- Hé, Chapeau, kihagytál egy foltot. - Tudod, hogy sosem szeretne belé.
Egy rossz óra is naponta kétszer pontos, mon ami...
de ez most nem az az alkalom. Húzd ki magad! Sziporkáznunk kell!
Nincs ízlelőbimbóm, de azt elmondhatom, hogy ez pompás.
Hátra! Hátra, amíg dolgozom! Bors, mozogj! Só, járjon a lábad!
Ne olyan hangosan! Halkabban!
Hogyne, hogyne! De mit ér egy vacsora... egy kis zene nélkül?
- Zene? - Maestro Kadenzia, készen áll?
Jó ideje már nem adtam elő semmit. Alig emlékszem, hogyan kell.
- Még egy lyuk. - Maestro, a feleséged az emeleten van,
egyre csak próbál ébren maradni. Számít önre, hogy segít megtörni az átkot.
Akkor a fogfájás ellenére is játszani fogok.
- Maestro, játsszon csendesen, ha lehet! - Ó, csöndesen! Sotto voce! Hogyne.
Van még más ízléstelen kérésük a művésziességemet illetően?
- Nem, ennyi. - Megérkeztünk, kedvesem.
Ma chere mademoiselle.
Nagy megtiszteltetés, és még nagyobb öröm, hogy te vagy a vendégünk.
Ide! Most pedig engedd el magad, helyezkedj el kényelmesen,
míg a konyha büszkén bemutatja...
a vacsorádat.
* Jöjj el hát, Gyere hát! *
* Vár a finom vacsorád Szalvétád, azt kösd csak fel, cherie *
* És bízd a többit ránk *
* Soup du jour Hot hors d'oeuvres *
* Téged szolgálnunk öröm Kóstold csak meg! Ugye, finom? *
* Nem hiszed el? Kérdezz bátran! *
* Válaszol, táncra kel Minden tányér énekel *
* Hiszen vacsorádat tálalhatja fel *
* A menü pompás étek Ki ne hagyd, mert vétek *
* Kezdd el hát lakomád Rendelj hát! *
* Húsragu, sajtszuflé Torta, puding "en flambe" *
* Tálaláskor körítésnek kulináris kabaré *
* Társad nincs, félsz gyötör A díszlakoma kész gyönyör *
* Minden gondod odébb áll majd Száz tányért, ha száz kanál hajt *
* Fényűző zsonglőrszám Fogás jön fogás után *
* Csak a legjobb ízlés diktál itt mindent *
* Igyál egy korsó sört *
* Díszvendég vagy, sőt több! Na, gyere hát! *
* Soha nem találsz hibát, Ha dúsan tele a tál *
* Gyere hát, gyere hát, gyere hát! *
* Nem élet az élet, Ha a szolga senkivé lett *
* Hiszen ki sem vénhedt, Kidobta a sors *
* Ó, de szép volt, mikor még volt hasznunk *
* Vége lett egy szomorú napon *
* Tíz éve mar a rozsda *
* És hiába vágyunk jobbra *
* Vágyunk csillogni, hogy megfogjon egy kéz *
* Majdnem elvegyültünk itt a lomban Alkalomra várva *
* - Megjöttél, hát rajta, hopsza! - Gyere hát, gyere hát! *
* Fényes konyha vár terád Tüzes borral teli pohár *
* Ontja bíbor illatát Végül még: teázni sikk *
* Édességhez jólesik Itt a csésze, fogd csak kézbe *
* Alig várod, végre kész-e *
* Aranyló aroma Gőze illan, gyere hát! *
* Fogódzkodj meg, az íze mindig imponál *
* Úgy várunk, jöjj te, hát! Igyál egy jó teát *
* Na gyere hát, gyere hát! *
* - Gyere hát, - gyere hát! *
* Gyere hát! Hív a hang, Kívánságod itt parancs *
* Tíz év óta minden pang, De most már jó kezekben vagy *
* Ide húz, minden íz *
* Élvezi megannyi szív *
* Míg a gyertya el nem lobban *
* El ne szédülj egyre jobban! *
* Jóra jó *
* Szépre szép *
* Míg nem szólsz: „Ennyi elég!” *
* Aztán altatónak könnyű nóta szól *
* Kedélyes ünnepéllyel Várunk minden éjjel *
* Gyere hát! Gyere hát! Gyere hát! *
* Na, gyere hát! *
Pudingot?
Nem értem, miért vagytok mind ilyen kedvesek hozzám.
Biztosan ti is csapdába estetek, mint én. Sosem akartatok megszökni?
A gazdánk nem olyan borzalmas, mint amilyennek tűnik.
Valahol, a lelke mélyén, ott van egy herceg...
egy ember, aki arra vár, hogy felszabadítsák.
Lumiere említett valamit a nyugati szárnyról.
Ne is törődj vele! Menj lefeküdni, kincsem!
- Jó éjszakát! - Jó éjszakát!
Egyenesen az ágyba!
- Mit keresel itt? Mit csináltál? - Semmit.
Van fogalmad róla, mit tehettél volna? Örök átokkal sújthattál volna minket!
Tűnj el innen!
Menj!
- Sakk-matt! Megint! - Várj! Nem! Megint csaltál.
- Mademoiselle, mit csinál? - Eltűnök innen! - Állj!
Fuss! Fuss, Szultán!
- Igen, Szultán. Állítsd meg a lányt! - Ne hagyd elmenni!
- Állítsd meg! ne! Ne, Szultán! - Ne! Nem játékidő van!
- Ne most, te lüke kutya! - Rossz kutya, rossz kutya!
- Ne! Ne! Ne! - Kérlek, ne menj! Veszélyes!
Ó, istenem...
Segítened kell nekem.
Fel kell állnod.
Nem! Biztosan erre kell menni. Hallottátok azokat a farkasokat?
Ez azt jelenti, hogy egyre közeledünk a kastélyhoz.
- Nézd, ez már tényleg túlzás Vissza kell fordulnunk. - Állj!
Ez az! Ott is van! Ez az a fa. Biztos vagyok benne.
Kidöntette egy villámcsapás, amikor itt jártam.
De most... újra egyenesen áll... valamiféle...
mágiától vagy valami mástól.
- Te tényleg be akarsz házasodni ebbe a családba? - Szóval, ez azt jelenti...
hogy a kastély arra van. Nem!
Nem, hanem...
- arra. Határozottan arra van. - Befejeztem a játszadozást veled.
- Hol van Belle? - A szörny elfogta, és...
Nem léteznek szörnyek. Sem beszélő teáscsészék. Sem mágia!
De léteznek farkasok, halálra fagyás és éhezés.
Mély levegő, Gaston! Mély levegő!
Úgyhogy miért nem fordulunk vissza? Menjünk vissza Villeneuve-be.
Biztos vagyok benne, hogy Belle otthon van és mennyei vacsorát főz.
Ha szerinted mindezt csak kitaláltam, miért ajánlottad fel a segítséged?
Mert feleségül akarom venni a lányodat!
- Na, menjünk szépen haza! - Belle nincs otthon!
- Hanem a... - Ha még egyszer kimondod, hogy szörny,
- megetetlek a farkasokkal. - Gaston! Állj! Mély levegő!
Gondolj valami szépre! Mondjuk a háborúra. Vérre.
- Robbanásokra. A megannyi özvegy asszonyra. - Özvegyek. - Igen, igen.
Ez az!
Maurice!
Kérlek, bocsáss meg, öreg barátom!
Nem így kell beszélni a jövendőbeli apósommal, nem igaz?
- Jövendőbeli após? - Igen.
Sosem fogod feleségül venni a lányomat.
Sejtettem, hogy ez lesz.
Ha Maurice nem adja áldását, akkor az utamban áll.
Amint végeztek vele a farkasok, nem lesz ki gondoskodjon Belle-ről, csak én.
Csak hogy számításba vegyünk minden lehetőséget...
talán fontolóra vehetnénk egy kevésbé szörnyű alternatívát?
Jössz?
Gyía!
- Ez fáj! - Ha nyugton maradnál, akkor nem fájna annyira.
Ha nem futottál volna el, ez meg sem történt volna.
Ha nem ijesztettél volna meg, nem futottam volna el.
Nem kellett volna a nyugati szárnyba menned.
Neked pedig meg kéne tanulnod uralkodni az indulataidon.
- Próbálj meg pihenni! - Köszönjük, kisasszony!
Végtelenül hálásak vagyunk.
- Miért törődtök vele ennyire? - Mi vigyáztunk rá egész életében.
De elátkozott titeket valamiért. Miért? Nem csináltatok semmit!
Jól mondod, kedvesem.
Tudod, mikor a gazdánk elveszítette az édesanyját,
és a kegyetlen apja fogta ezt az édes, ártatlan fiút...
és a saját képére alakította őt...
- mi nem tettünk semmit. - Hagyjuk aludni!
* Boldog idő Ugye nem lesz elsiető? *
* Szívem még az ég fele nő *
* Soha el nem válunk *
* Lázban reszketek majd *
* Ha a drágám zengi a dalt *
* Ölelésünk örökké tart *
* Karom átfon, így jó *
* Jöjj hát boldog idő *
* - Ez az álom oly szédítő * - Jó éjt, mama!
* Nem lesz felhő *
* Hazahív a fény *
* Bús dallam szól ma a fájó sorsunkról *
* Az átok él így *
* Hát akad majd, aki hall Néki szól a dal *
* Mostoha sorsok, mennyi bánat *
* Szívükben mégis ott a fény *
* Sokat tanultam már eddig *
* De ez szokatlan rejtély *
* - Boldog idő - Érzem, a gyerekkornak vége *
* - Az a sok régi szép idő... - Nem véd meg apám többé már *
* Nincsen bennem gyengeség *
* De fényre vár a szívem rég *
* Boldog idő *
* Ugye jössz? Hisz úgy kell már *
* A boldogság *
* Szép boldog idő Ragyogj újból ránk *
- Mi lesz, ha lehull az utolsó szirom? - A gazdánk örökre szörny marad.
- Mi pedig... - Régiséggé. - Limlommá.
- Alig használt háztartási tárggyá. - Kacattá.
Kacattá válunk.
Szeretnék segíteni nektek. Valahogy biztos meg lehet törni az átkot.
Nos, van rá egy mód.
Nem neked kell aggódnod emiatt, aranyom. Ki mint veti ágyát, úgy alussza álmát.
Igyál!
Köszönöm, Agathe.
"Naggyá, dicsővé tesz a szerelem;
Nem szeme lát, csak szíve - s ez okon...
Ezen okon... Festik Cupídót szárnnyal, de vakon;"
Ismered Shakespeare-t?
Igen drága oktatásban részesültem.
Ami azt illeti a Rómeó és Júlia a kedvenc darabom.
Hogy ez miért is nem lepett meg...
- Hogy mondod? - Az a sok szívfájdalom és epekedés...
Annyival jobb könyveket olvashatnál.
Például mit?
Nos, itt van pár könyv, amivel kezdheted.
Jól vagy?
Ez csodálatos.
Igen. Valóban az.
Hát... ha ennyire tetszik, akkor a tiéd.
- Tényleg elolvastad az itt lévő összes könyvet? - Mi?
Nem az összeset.
- Néhányuk görögül van. - Ez most egy vicc volt?
Most meg már viccelődsz?
Talán.
"Az ég oly hideg, csípős és kék,
mindenre fátylat fon a jég.
Minden ág és gally és fűszál helyén üveg áll, min megcsillan...
a fény."
Úgy érzem, mintha most látnám először.
Van még?
"De az ünnepélyes csendben suttogása hallik... mindennek, mi alszik.
Nézz, nézz reám!
Jöjj és ébressz fel!
Itt mindig megtalálsz."
* Oly kedves így, már majdnem szép *
* Azt hittem, rút és irigy, ó ez szörnyűség! *
* Pedig hát jó, és oly szerény, *
* nem tudom, hogy nem vettem eddig észre én?! *
* Hogy rám tekint, most másképp néz, *
* Már nem is fél, ha hozzám ér, megáll az ész! *
* Ez szédítő, el sem hiszem, *
* hogy minden megváltozott ilyen hirtelen *
* Új, nem csoda, *
* ha meglep, ez az érzés, hogyha így tör rád *
* Jó, nem egy szőke herceg, *
* mégis szép a lelke, mint a bíbor szín virág *
* No lám, csak lám! Még ily csodát! *
* - Minő talány. - Fiú és lány. *
* Hogy ilyen váratlanul egymásra talál *
* hogy csoda lesz, de várjunk még csak egy-két hét *
* aztán majd biztos lesz, hogy ő rá vártunk rég *
* bár néha magam is úgy látom, hogy őrá várunk rég *
Mire, mama?
* végül, majd biztos lesz, hogy őrá vártunk rég *
- Mi az? Miről beszéltek? - Majd elmondom, ha idősebb leszel.
- Oké. Idősebb vagyok. - Csészike...
Hát hogyne.
- Mit olvasol? - Semmit.
Guinevere és Lancelot.
Ami azt illeti... Artúr király és a kerekasztal lovagjai.
Lovagok, férfiak, kardok és ilyesmi.
De akkor is...
- romantikus. - Jól van.
Még meg sem köszöntem, hogy megmentetted az életemet.
Én sem köszöntem meg, hogy nem hagytál ott a farkasoknak, hogy felfaljanak.
Tudják, hogy kell jól mulatni.
Igen. De amint belépek a szobába, elhal a nevetés.
Velem is ez történik.
A falusiak azt mondják, furcsa lány vagyok...
- de nem hiszem, hogy bóknak szánják. - Sajnálom!
A falud borzalmas helynek hangzik.
Majdnem olyan magányos, mint a kastélyod.
Mi lenne, ha megszöknénk?
Egy másik kis ajándék a boszorkánytól.
Egy könyv, ami lehetővé teszi, hogy megszökj.
Ez lenyűgöző!
A legkegyetlenebb trükkje volt.
Csak egy újabb átok.
A kinti világban nincs helye egy magamfajta szörnynek...
de neked lehet.
Gondolj arra a helyre, amit mindig is látni szerettél volna!
Most pedig keresd meg az elméddel!
Érezd a szívedben!
Hova hoztál minket?
Párizsba.
Ó, imádom Párizst.
Mit szeretnél elsőnek megnézni?
A Notre Dame-ot, a Champs-Élyséest... Nem? Túl turistás?
Sokkal kisebb, mint amilyennek elképzeltem.
* Rám köszönt Párizsból egy emlék *
* Sok pici élmény megmozdul *
* Ez az ócska, ódon padlás *
* hol a szív volt csak az úr *
* Visszanéznem könnyű *
* Távolodnom fáj *
* Hiszen a gyerekkornak vége *
* Nincs már *
Mi történt az édesanyáddal?
Ezt az egy dolgot sosem mesélte el a papa.
Jobbnak láttam nem kérdezősködni róla.
Egy orvosi maszk.
Pestis.
Indulnia kell, azonnal!
Gyorsan... mielőtt ő is elkapja.
Sajnálom, hogy tolvajnak neveztem az apádat!
Menjünk haza!
Nem semmi egy vihar, mi?
Legalább mi nem vagyunk kikötözve egy fához a semmi közepén,
ahol vérszomjas farkasok vesznek körül. Még nem késő. Visszafordulhatunk...
Csak akárhányszor lehunyom a szememet...
elképzelem, ahogy egyedül hagytuk Maurice-t, és mikor kinyitom...
ő...
Maurice!
Gaston... megpróbáltad megölni Maurice-t?
Maurice! A mennyeknek hála!
Az elmúlt öt napot a kereséseddel töltöttem.
Megpróbáltál megölni. Otthagytál a farkasoknak.
Farkasok? Az egy dolog, hogy a téveszméidről áradozol,
de az, hogy gyilkossági kísérlettel vádolsz...
Maurice... bizonyítani is tudod azt, amiről beszélsz?
- Kérdezzétek Agathe-t! Ő mentett meg. - Agathe!
Tényleg egy mocskos vén banyával akarod igazolni a vádadat?
Ne vedd sértésnek, Agathe!
Monsieur LeFou! Ő is ott volt. Látta az egészet.
- Én? - Igazad van.
Nem kell nekem hinni. LeFou... legkedvesebb társam...
Megpróbáltam-e én, a te jó öreg barátod és leghűbb honfitársad,
megölni életem egyetlen szerelmének az apját?
Nos, ez egy bonyolult kérdés, számos dolog miatt...
De nem.
Nem, nem próbálta.
Te...
Maurice...
fáj kimondanom, de veszélyessé váltál önmagadra és másokra.
Nem csoda, hogy Belle elmenekült. Segítségre van szükséged, uram.
Egy helyre, ahol meggyógyíthatják a zavaros elmédet.
Minden rendben lesz. Rendben lesz.
Megláttam a bálteremben, és azt mondtam,
"Mindent bearanyozol. Táncolnunk kéne este."
Nem gondoltam volna, hogy igent fog mondani.
- Hova gondoltam? - Nem, gazdám. Ez tökéletes.
A rózsán már csak négy szirom maradt, vagyis ma este
- elmondhatja neki, hogy érez. - Bolondnak érzem magam.
- Sosem szeretne belém. - Ne bátortalanodjon el!
- Ő az igazi. - Bárcsak ne mondogatnád ezt!
- Nincs olyan, hogy igazi. - Törődik vele, nemde?
Hát akkor udvaroljon neki gyönyörű zenével és romantikus gyertyafénnyel!
Igen, és amikor eljön a megfelelő pillanat...
- Honnan fogom tudni, mikor jön el? - Enyhe hányingert fog érezni.
Ne aggódjon, gazdám! Menni fog.
Csak ne legyen annyira ideges, és mondja el Belle-nek, hogy érez.
Mert ha nem teszi, ígérem, hideg teát fog inni élete végéig!
- A sötétben. - Poros kastélyban.
Sötét és nagyon, nagyon poros kastélyban.
Kezdjük a hajjal! A nők szeretik a szép hajat!
- Én intézem az ujjait! - Chapeau, mosd meg azokat a fogakat. Rájuk fér.
Márt-márt! Nyissz-nyisz!
Kifényesítjük a körmöket. Aztán a szarvakat.
- Szem becsuk! Puff, puff! - És a tetejébe...
Voila!
Oké, helyre tudom hozni.
Ó, gyönyörű! De valami hiányzik.
Ó, igen! Az utolsó simítás.
* Hol volt, hol nem volt *
* Régi nóta száll *
* Volt két idegen *
* Aki hirtelen Egymásra talált *
* Apró változás *
* Csöppnyi mint a könny *
* Nem számított rá Fél is még talán *
* Szépség és a szörny *
* Mindig ugyanúgy *
* Mindig meglepő *
* Mindig úgy mint rég Ahogy nem kétség *
* Új nap mindig jő *
* Hol volt, hol nem volt *
* A vén idő mesél *
* Édes búsan szól Hogy még változol *
* S néha tévedsz még *
* Új nap mindig jő *
* Felszárad a könny *
* Hol volt hol nem volt Rimmel így dalolt *
* Szépség és a szörny *
* Hol volt, hol nem volt *
* Rímmel így dalolt *
* Szépség és a szörny *
Évek óta nem táncoltam.
Majdnem elfelejtettem, milyen érzés.
Gondolom, butaság...
egy hozzám hasonló lénynek reménykedni,
hogy egy nap méltó lehetek a szeretetedre.
- Nem tudom. - Tényleg?
Szerinted boldog lehetnél itt?
Lehet bárki is boldog, ha nem szabad?
Az apám tanított meg táncolni engem.
Elég gyakran ráléptem a lábujjára.
Biztos hiányzik.
Nagyon.
Szeretnéd látni?
Szeretném látni az apámat.
Papa!
Mit csinálnak vele? Bajban van!
Akkor oda kell menned hozzá.
Mit mondtál?
Oda kell menned hozzá.
Nincs vesztegetni való időd.
Nem... vidd magaddal!
Így mindig vissza tudsz tekinteni rám.
Köszönöm!
Gazdám, kétségeim voltak, de minden óraműpontossággal halad.
Végül győz az igaz szerelem!
- Elengedtem. - Hogy mit csinált?
- Gazdám, hogy tehette? - Muszáj volt.
- De miért? - Mert szereti Belle-t.
Akkor miért nem vagyunk még emberek?
Mert Belle nem szereti őt. És most már túl késő.
- De talán még visszajön. - Nem fog.
Felszabadítottam.
Sajnálom, hogy veletek ezt nem tehetem meg.
Most pedig menjetek! Az időnk majdnem lejárt!
Jöjj, szerelmem!
* Mikor az élet ura vagy *
* Szabadon élhetsz, királyként *
* Azt hittem, törzs ehhez nekem már sose kell *
* Lekéstem így a fényt *
* Fájdalom ébred itt most bennem *
* Őt látom mindig mindenben *
* Egyszer csak nyílni kezd egy lelakatolt szív *
* Ez félek túl sok így *
* Ő már el nem válik tőlem *
* Menekülhetsz bárhová *
* Minden múló perccel Hűsít, perzsel *
* Mindig várok rá *
* Nyitva áll az űzött kastély *
* Magány helyett társra vár *
* Álmomban besétál majd ő *
* S mellettem lesz örökre már *
* Dacolnom kell a sorssal most *
* Szerelmem fénye végre ég *
* Elrepült tőlem, s tán messze földön jár *
* Szívembe látom őt *
* Ő már el nem válik tőlem *
* Menekülhet bárhová *
* Sorsom útra szőjél *
* Társam ő, s én mindig várok rá *
* Nyitva áll az űzött kastély *
* Magány helyett társra vár *
* Álmomban besétál majd ő *
* Szaladhat már a rút idő *
* Bennem az érzés egyre nő *
* Mától mindig várok rád *
Ez az ember gyenge! Kérem!
Kórházban a helye... nem elmegyógyintézetben!
Láttál már belülről őrültekházát, Maurice?
Egy hétig sem bírnád.
- Csak add nekem a lányod kezét, és szabadjára engedlek! - Soha.
Vigyétek el!
Állj!
- Papa! - Ó, Belle! Azt hittem, elveszítettelek.
- Engedje ki! Megsérült! - Nem tehetjük, hölgyem.
- De jó gondját fogjuk viselni. - Az apám nem őrült.
- Gaston, mondd meg neki! - Tudod, milyen hűséges vagyok a családodhoz,
de az apád hihetetlen dolgokat talált ki.
Így igaz, Belle. Valami szörnyről hadovált, aki egy kastélyban él.
Most jöttem a kastélyból, és létezik a szörny!
Bármit mondanál, hogy kiszabadítsd. A szavad aligha ér valamit is.
Bizonyítékot akarsz?
Mutasd a szörnyet!
Itt van a bizonyítékotok!
Ez boszorkányság!
Nézzétek ezt a szörnyet! Nézzétek az agyarait!
- A karmait! - Ne! Ne féljetek!
Barátságos és kedves.
A szörny varázslata alatt áll.
Ha nem ismerném jobban, azt mondanám, törődik a szörnnyel!
Nem ő a szörny, Gaston! Hanem te!
A szörny nem ártana senkinek.
Hallottam már a fekete mágia hatásáról, de még sosem láttam a saját szememmel!
Ez veszélyt jelent az életünkre!
Nem hagyhatjuk, hogy figyelmeztesse a szörnyet. Zárják be őt is!
- Ne! - Gyerünk! Pofa be! - Ezt nem fogod megúszni, Gaston!
Jaj, Belle!
- Gaston, minden tisztelettel... - Te akarsz lenni a következő?
Nyergeld meg a lovamat! Őrizzétek! Nem szökhetnek meg!
Ez a lény mindnyájunkat elátkoz, ha nem állítjuk meg.
- Én azt mondom, öljük meg a szörnyet! - Öljük meg a szörnyet!
* - Az egész falu fél - jön a borzadályos éj *
* mert a szörny ha rémes éhe támad gyermekhúson él *
* Bizony házainkban vér ömölhet míg szabadon jár... *
* Idejében el kell kapnunk őt *
* most rajta gyertek hát! *
* Nekivág mivelünk, aki nem riad, ha árnyat űzve *
* száz veszéllyel várja mély mocsár. *
* Mondj imát, vészes rád, ott a felvonóhíd kapuján túl *
* mely mögött a rémes állat vár *
* Ott a szörny, agyarán gonosz csillám *
* mancsa zúz, mikor jó préda jő *
* Lángra gyúl, tüzet fúj *
* üsd míg vérbe nem borul, míg csak él, halál rá! *
* Harcra föl! *
* - Fáklya kell lóra fel - amíg ereinkben forr a vér, *
* mert bátrak közt is Gaston a vezér. *
* Hegyen át, völgyön át vezetsz ellene egy horda bátrat *
* oda hol a vészes állat él. *
* Az a szörny bazi nagy mint a hegycsúcs *
* marha rút, csupa szarv, csupa csúf *
* Kard és íj biztos kell, aki hős útra kel, *
* jobban szólva menetel *
Mutasd a szörnyet!
Legalább végre megtanult szeretni.
Nem sokra megyünk vele, ha a lány nem szereti viszont.
Nem. Most érzem először azt, hogy van remény, hogy viszont szeretheti.
Hallatod ezt, mama? Ez Belle? Visszajött?
- Lehetséges? - Megmondtam! - Sacré bleu!
- Betolakodók! - Gazfickók!
Na tessék! Ennyit az igaz szerelemről.
- Barikádot... és igyekezzetek! - Félre!
* Idegen, aki más azt mi nem szeretjük *
* mert ijesztő, vesznie is kell az nem vitás. *
* Száz csaták zászlaját emeld fel magasra
* nincs ki megver ötven franciát. Vesszen a szörny! *
Segítségre van szükségünk.
- Figyelmeztetnem kell a szörnyet. - Figyelmeztetni? Hogy szöktél meg tőle?
Elengedett, papa.
- Visszaküldött hozzád. - Nem értem.
- Honnan... - Elvitt oda.
Tudom, mi történt a mamával.
Akkor tudod, miért kellett otthagynom őt. Meg kellett védenem téged.
Mindig is próbáltam óvni a kislányomat. Valószínűleg túlságosan is.
Megértem.
- Segítesz nekem? - Veszélyes. - Igen.
Igen, az.
Megpróbálhatom kinyitni a zárat.
Végtére is... ezek csak fogaskerekek és rugók.
De kelleni fog valami hosszú és éles.
Mint ez. Tökéletes.
Ó, elnézést, gazdám! Nagyon sajnálom, hogy megzavarom.
- Nem jön vissza. - Nem. Ezek betörik az ajtót!
Nem számít már. Hadd jöjjenek!
* - Harcra fel! Harcra fel! * - Ez nem működik!
- Tudom, mit tegyünk. * - Harcra fel! Harcra fel! *
* Harcra fel! *
Egy kicsit sem aggódsz amiatt, hogy talán kísértet járta ez a kastély?
- Ne szálljon inadba a bátorságod, LeFou! - Hol vagyunk?
Ez a hely ismerősnek tűnik.
Mintha jártam volna már itt.
Ó, hát szia! Biztosan te vagy a beszélő teáscsésze.
És biztosan te vagy a nagymamája.
Nagymamája? Támadás!
Ó, hahó!
Gaston!
- Gaston! Segíts! - Bocs, öreg barátom!
Itt az idő hősködni!
Helló! Ó... azt hiszem, ez az öné.
Nagyon makacs a lányom.
Önnek van gyereke?
Most senki sem véd meg, mi?
Egy, kettő, három, négy,
- öt, hat, hét, nyolc... - Remek, Csészike fiam!
Kitűnő! Megérkezett a gyalogság! Most pedig leckéztessük meg őket! Rajta!
Igen, ezeket könyveknek hívják, ti harmadrangú muskétások!
Én elhúztam a csíkot.
- Csak egy óra vagyok. - Gyertek csak... fiúkák!
Megforgatlak titeket, így. Ezt ide. Igen, csini fiúcskák! Igen!
Gyönyörű! Menj, légy szabad! Légy szabad! Légy szabad!
Hogy szeretitek a teát? Tűzforrón?
Vagy forrón?
Mr. Potts!
Mama!
Köszönöm!
Ezt neked!
- Szép volt! - Hát, régen Gaston oldalán álltam,
de most nem vagyunk valami jóban.
- Te amúgy is túl jó vagy hozzá. - Igen. - Nem kéne tovább harcolnunk?
- Micsoda kellemes zene! Hátra! - Hallgattassuk el a csembalót!
- Mi? - Maestro! - Drágám! Végre!
Jövök, szerelmem! Ez az!
A kövér hölgy énekel!
Bravissima!
Lábujjakra vigyázni!
Ez az! Fussatok, fussatok csak! Bon voyage!
- Jó utat! - És vissza se gyertek!
Helló, szörny!
A nevem Gaston.
Belle küldött.
Te szerelmes vagy belé?
Tényleg azt hitted, hogy akar téged?
Belle!
- Hol van? - Amint visszatértünk a faluba, feleségül jössz hozzám.
- És a szörnynek a feje ott fog lógni a falunkon. - Soha!
Érted megyek, szörny!
- Ne! - Belle!
Belle!
- Visszajöttél! - Próbáltam megállítani őket! - Maradj ott!
Jövök!
Gaston! Ne!
Ne engedj el! Kérlek!
Megteszek bármit. Ne bánts, szörny!
Én nem vagyok... szörny.
Menj!
Tűnj el innen!
Ne! Túl messze van!
Kérlek!
Gyere!
Hát visszajöttél!
Persze, hogy visszajöttem! Soha többé nem hagylak el!
- Attól tartok, ezúttal én hagylak el. - Most már együtt vagyunk.
- Minden rendben lesz. - Legalább láthattalak...
még egyszer utoljára.
Ne! Kérlek, ne!
Gyere vissza!
Megcsináltuk, Pamacs! Miénk a győzelem!
Pamacs?
Ó, én édes Pamacsom!
Jaj, ne!
Maestro, annyira bátor voltál. Ég veled, szerelmem!
Amore! Ne! ne hagyj el!
Csészike! Csészike! Nem láttátok Csészikét? Elrohant.
Hol van az én kisfiam?
- Mama! - Jaj, ne! - Anyu!
Lumiere... nem tudok... beszélni.
- Semmi gond, Tik-Tak úr! - Nem tudok...
Lumiere... barátom. Öröm volt veled... szolgálni.
Enyém volt a megtiszteltetés.
Gyere vissza! Kérlek, ne hagyj el!
Szeretlek!
Maestro!
- Madame! - Maestro!
Lumiere!
- Tik-Tak úr, legyőztük az időt! - Mon ami!
Pamacs!
Ó, mon amour!
Csészike! Odanézz!
Ismét kisfiú vagy! Mit mondtam, drágám? Olyan jó illatod van!
Szultán, finalmente!
Drágám?
- Mr. Potts! - Beatrice! Emlékszem! Emlékszem!
- Henry... Henry! - Ó, egek!
Olyan magányos voltam.
Változz vissza órává! Változz vissza órává!
Lumiere, nézd!
Ó, hercegem!
- Helló, öreg barátom! - Olyan jó látni önt.
Megmentette az életünket, mademoiselle.
Belle! Én vagyok az! Csészike!
* Hol volt, hol nem volt *
* A vén idő mesél *
* Édes búsan szól Hogy még változol *
* S néha tévedsz még *
* Nyárrá lesz a tél *
* Mesés ünnep jön *
* Mit is mondhatnék, ennyi épp elég *
* Szépség és a szörny *
- Mi van? Mi az? - Mit szólnál hozzá, ha szakállat növesztenél?
* Új nap mindig jő *
* Felszárad a könny *
* Hol volt hol nem volt Rimmel így dalolt *
* Szépség és a szörny *
* Hol volt hol nem volt Rimmel így dalolt *
* Szépség és a szörny *