Mama! - Šta bi, za ime Boga ?
Pismo, mama. Pismo za tebe, mama. Od koga je?
Zar ga nećeš pročitati? - Tata će uskoro stići.
Možemo da pričekamo. - Pročitaćemo opet kad stignu.
Molim te mama. Za tebe je. Imaš prava.
Zar ne umireš od želje da saznaš šta piše?
Mislim da si ti ta koja umire od želje.
"Dragonvik, 19.maj 1844 Draga moja rođako Abigejl..
Nikolas van Rajn." - Ko je on?
Tiho, Tibi. Pročitaj pismo, mama.
"U srotstvu smo mada se nikada nismo sreli,
kao što bez sumlje znate,preko naše babe Anetje Gansavan.
Moja supruga i ja smo rešili
da pozovemo jednu vašu ćerku u svoj dom u dužu posetu.
Prirodno, moći ćemo da joj pružimo mnoge prednosti
kojima se sada ne može nadati.
Za uzvrat, ukoliko želi,
može biti družbenica našem osmogodišnjem detetu, Katrini.
Nakon raspitivanja, bilo mi je drago da saznam
da uživate čast i poštovanje u svojoj maloj zajednici.
Budite tako dobri da mi prvomprilikom dojavite
koju ste ćerku izabrali, a ja ću urediti njeno putovanje.
S poštovanjem. Nikolas van Rajn."
Bože! Je li on stvarno tvoj rođak?
Nemojte umišlati da ste dve izgubljene vojvotkinje.
Ni u kome od nas nema ni kapi krvi Van Rajanovih.
Meni to ništa ne znači, zasigurno.
Ali imali ste istu babu.
Ona je bila...Da vidim... Moj deda je bio njen drugi muž.
Njen prvi muž je umro. Njegovo ime je bilo Van Rajn.
Mora da je Nikolas njegov unuk. On je patron.
Patron? Rođak Nikolas? - Šta je patron?
Tako zovu vlasnike onih ogromnih imanja na reci Hadson.
Oni su potomci izvornih holandskih patrona.
Strašno su bogati i otmeni. - Sigurno je veoma važan čovek.
Posetio je predsednika Van Bjurena u Beloj kući.
Ali još nisi rekla mogu li da idem ili ne, mama.
Ta tema još nije pomenuta. Malo je verovatno
da će tvoj otac pristati. - Pre će ako ti pristaneš.
A ako rešimo da jednu od vas pustimo da ode, zašto ne Tibi?
Ja? - Ona ne bi htela da ide, zar ne, Tibi?
Sigurno nema ničega što želim a što ne mogu ovde naći.
Ja nisam rada da napustim svoj dom. - To nije pravedno.
Znaš da volim tebe i tatu i svoj dom.
Samo, trudim se da ja budem kao svi drugi
i želim ono što treba da želim,
ali onda počinjem da mislim o ljudima koje nikad nisam srela
i mestima na kojima nisam bila.
Da pismo nije prispelo, možda bih....
Ne znam. Mora da sam luckasta.
Vreme je da zakoljem kokošku za večeru. Ti oribaj sudoperu.
Tvoj tata će učiniti
ono što on i Gospod misle da je najbolje.
U jedno možeš biti sigurna Obojica će misliti isto.
Danas je, Gospode, preda mnom pitanje od izvesne složenosti.
Izbavi nas, molimo te od žudnje za raskoši
i izbavi nas od taštine i lažnog ponosa.
Neka bude volja tvoja. Čuvaj nas u noći. Amin.
Dečaci, izađite.Tome.... - Da, tata?
Napoj stoku i pobrini se za Beloliku. Steona je.
Tibi, hoće li Obadaja Braun večeras opet doći?
Tata, ja sigurno ne znam kakvi su njegovi planovi.
Ako se pojavi, obavezno sedite na stepenicama
da vas mama drži na oku. Mada je Ob postijan momak,
a ti, slava Bogu, nisi od vetropiraste sorte.
Hvala, tata. - A sad što se tiče ovog pisma.
ne vidim razloga za razgovor, da se tvoja majka ne ponaša
kao da je važno. - Jeste važno, Efraime.
Možda bi bilo dobro da Rendi malo živi u velikoj kući.
Baš bih volela da idem, tata. - Tvoje mišljenje ništa ne znači.
Prešla si osamnaestu, dovoljno si lepuškasta
i vreme je da se skrasiš s nekim muškarcem.
A što se tiče tvog finog rođaka,
otkud mu pravo da se raspituje o nama?
Ne misli on to na takv način. Možda gospoda drukčije govore.
Otkada imamo gospodu u ovoj zemlji?
Američki farmer je jednako, dobar i možda malo bolji
od bilo kog Holanđanina sa Hadsona. Nećemo više o tome.
Tata, slušaj. Imam osećaj da je pismo bilo neki znak.
Mislim da Gospod hoće da idem. - Znaš li šta govoriš?
Večeras za vreme službe sam doživela prosvetljenje, odista.
Barem me iskušaj, tata, molim te, pa vidi šta će biti.
Govoriš li istinu? Pogledaj u svoje srce.
U redu.
Zatvori oči. Sada otvori knjigu.
"I Avram usta ujutro rani, uze hleba i mešinu vode
i dade Agari metnuvši joj na leđa,
i dete, i otpusti je.
A ona otišavši lutaše po pustinji Virsavskoj."
Nije baš prikladno, no čini mi se da ima nekog značaja.
Ostaviću to do jutra i moliću se.
Hodi, Abi.
Znaš, ovo je prvi put da se Gospod složio s tatom.
Bože !
Bože moj!
GRAD NJUJORK
U pismu piše da se sastajemo u Astor Hausu i tu smo.
A manje prikladno mesto za sastajanje bogobojažljivih ljudi
ne mogu zamisliti. Hodi.
- Šta mogu da učinim za vas, moj dobri čoveče?
Jeste li gospodar konačišta? - Ovo nije konačište,
moj dobri čoveče. - A ja nisam vaš dobar čovek.
Treba da se sastanemo sa gospodinom van Rajanom.
Gospodin Nikolas van Rajn? Pa naravno.
Vi mora da ste gospodin i gospođa Vels.
Duboko se izvinjavam. Baš sam glup što nisam odmah shvatio.
Pođite sa mnom, molim. - Gospodin Van Rajn žali
što nije ovde da vas dočeka, no dobićete sve što želite.
Šta je sve ovo? - Večera, gospodine. - Nisam je naručio.
Gospodin Van Rajn je naručio da se večera služi u ovo vreme.
Gospodin Van Rajn nije ovde. - Da, gospodine.
Prelepo je! Hrana izgleda kao naslikana.
Uopšte me ne bi iznenadilo.
Kakvo čudno voće.
Hladno je dok jedem, a vruće kad ga progutam. - Da probam.
Tako sam i mislio. Ima alkohola.
Samo malčice, a mnogo je dobro.
Ni malčice zla ne može biti dobro.
Ne budi suviše nestrpljiva. Nećeš me još dugo slušati.
Nisam nestrpljiva, ali gospodin Van Rajn se ovoliko pomučio...
Nije muka biti rasipan. I ima nešto čudno kod čoveka
koji naruči hranu dok je drugde.
Otkud on zna šta se meni jede? - Ali ovde ima svega
što bi mogao poželeti. - Čovek ne treba da želi sve.
Da, tata.
Nećemo još dugo biti sami, Miranda.
Hoću da čitaš sa mnom.
Milost i pravdu pevam Tebe, Gospode , slavim.
Hodim u bezazlenosti srca svog u domu svom.
Ne stavljam pred oči svoje reči nepotrebne,
mrzim na dela koja su protiv zakona.
Ne pristajem za njima.
Srce pokvareno daleko je od mene.Zlih ne znam.
Još kafe, rođako Miranda? - Ne, hvala.
Za vas, gospodine? - Ne hvala.
Muzika je vrlo lepa.
Čujem da su otvorili terasu za večeravanje za javne plesove.
Bilo bi zabavno gledati.
Ne znam zašto sam mislio da ste mnogo stariji čovek.
Već ste nekolko puta pomenuli moje godine.
Utiču li one na vaše poverenje? Kada je bio mlađi od mene,
Aleksandar Veliki je osvojio veći deo sveta.
Da je bio malo stariji, možda bi osvojio ceo svet,
ili bi imao razuma da ne pokušava.
Aristotel mu je bio učitelj, no sigurno nije bio tako otvoren.
Recite mi, mladiću, kakva su vaša politička uverenja?
Politička uverenja? - Budući da je Van Bjuren Njuričanin,
držim da je narod kraj Hadsona uglavnom za njega.
Martin je moj stari prijatelj i komšija.
Prirodno je da će moji farmeri glasati za njega. - Vaši?
Napolitičari na mojoj zemlji. Ima ih bezmalo dve stotine.
Zar nemaju sopstvenu zemlju? - Ne, ona pripada meni.
Pripadala je mome ocu i njegovom ocu,
sve do prvog patrona koji je uzeo titulu 1630.
Dopuštam farmerima da obrađuju moju zemlju,
a oni mi plaćaju godišnji danak.
Ali mogu da kupe zemlju koju obrađuju ako žele? - Ne.
Zašto da ne? - Jer pripada meni.
Radije bih posedovao pola jutara golog kamena
nego da obrađujem najbogatiju zemlju na svetu za drugog.
Izgleda da ne razumemo gledište onog drugog.
Izgleda.
Rođače Nikolase, da li tamo plešu novi valcer?
Tako zvuči.
Uopšte ne izgleda nepristojno. Igrate li valcer?
Miranda? - Da, rođako Miranda,
igram valcer, ali nikada na javnom mestu.
U politici se možda ne slažemo, mladiću,
ali dopada mi se vaše vaspitanje.
Neko dobro ipak možeš izvući iz ovog poduhvata.
Drago mi je što tako mislite, gospodine.
Vreme je za spavanje.
Ne zaboravi da se pomoliš, Miranda.
Da, tata. Laku noć. Laku noć, rođače Nikolase.
Laku noć.
Rođako Miranda... - Da?
Povremeno igramo valcer u Dragonviku.
Laku noć.
Agata! Eno Dragonvika. Vidim ga.
Dragonvik? Gde? - Eno tamo.
Bože!
Rođače Nikolase, videla sam ga, videla sam Dragonvik.
Gde vam je šešir? - Kako možete da sedite tako mirno?
Dragonvik bi trebalo vas da uzbudi više nego bilo koga.
Nešto što se deli sa toliko ljudi ne može biti uzbuđenje.
Da li vam se dopalo? - Ponestalo mi je reči,
toliko sam puta rekla "lepo". - Povremeno kažete "Bože".
Više mi se dopada "lepo". - Nastojaću da upamtim.
Da li bi vam smetalo da samo na tren ostanem bez šešira?
Povetarac je tako divan uz moje lice.
Pričajte mi o Dragonviku. Koliko ima soba?
Nisam ih brojao. - I mnogo posluge?
Ni njih nisam brojao. - Bože! Mislim, zamislite samo.
Povetarcu je očigledno divno kad je uz njega tako lepo lice.
Dobro došli kući. Hvala, Magda.
Ovo je gospođica Vels. Magda je naša domaćica.
Držim da gospođa Van Rajn večera? - Da.
I biće vam drago kad vidite kako lepo izgleda.
Neka Katrina dođe u trpezariju.
Biste li pošli ovuda? - Zar ne bi bilo bolje
da prvo odem u svoju sobu? Izgledam jedva pristojno.
Mojoj je supruzi tačnost kod obroka najveća ljudska vrlina.
Vratio si se. - Da, kao što vidiš, vratio sam se.
Nisam znala. Sačekala bih. - I evo rođake Mirande.
Dobro došli u Dragonvik, dete. - Hvala vam.
Biste li seli ovde, rođako Miranda? - Hvala.
Jesi li prijatno putovao, Nikolase? - Da, veoma.
Gospođica Vels danas bezmalo ništa nije jela, Tompkinse.
Predlažem da je smesta uslužite. - Smesta, gospodine.
Nadam se da ćete biti srećni ovde.
Veoma ste ljubazni. Moj otac i majka žele da budu upamćeni...
Sigurno su vrlo dostojni ljudi i vi ćete biti dobri.
Nikolase... - Da, draga moja?
Nisi valjda zaboravio pecivo? - Dabome da nisam, draga moja.
To divno njujorkško pecivo.
Nikolase? - Da.
Jesi li doneo Napoleone, medenjake i bonbone s mokom?
Sve draga moja. Poješću bombone pre spavanja.
Tompinkinse, poslužite medenjake posle večere, dobro ohlađene.
Da, madam. Hoćemo li sačuvati Napoleona za sutra?
Za moj ručak.
Nakon večere otidite da nađete Katrinu. Pročitajte joj priču.
Teško od gošće možemo tražiti da se večeras pozabavi detetom.
Sigurno je umorna. - Kako ti kažeš.
Tu si, dušo. Ne vuci noge kad hodaš
i nevaljala si što se toliko skrivaš.
Nikad ne znam gde si se dela. Jesi li večerala?
Da, mama. Ovo je tvoja rođaka Miranda, Katrina.
Zdravo, Katrina.
Bilo bi uljudno da uzvratiš pozdrav, zar ne misliš?
Katrina i ja ćemo se lepo zabavljati, zar ne?
Da, rođako Miranda.
Mogu li sad ići, mama? - Pretpostavljam.
Ko je ona bila? - Moja prababa, Azilda.
Azilda? - Neobično ime.
Izgleda kao uplašeno dete.
Ne znam zašto je držimo na zidu.
I taj ružni stari klavsen Pravo je ruglo.
Poslugu morate da terate da ga opraše, kao da će ih ujesti.
Iz Nju Orleansa je.
Ona i moj pradeda su se venčali ovde 1743.
Držim da je to bila nagla romantična pustolovina.
Pričajte mi još o njima. O Azoldi i vašem pradedi.
Jesu li se zaljubili na prvi pogled?
Nijedan Van Rajn ništa ne radi na prvi pogled.
Sigurno je bila srećna što je ovde. - To nije bilo bitno.
Ubrzo pošto je rođen njihov sin, ona je umrla.
Ovaj klavens je donela sa sobom iz svog doma.
Svagda je svirala na njemu.
Da slušate poslugu poverovali biste da još svira.
Srećom, mi ne slušamo poslugu i njihovo sujeverje.
Ne, dabome da ne.
Nije li prilično kasno, Nikolase? Možda...
Ja ću ostati, ali ako ti želiš da se povučeš, draga....
Da, mislim da hoću.
Laku noć, onda. - Laku noć.
Imamo novu muziku koja će vam se dopasti više od Betovena.
Možete pevati dok ja sviram. - Ne, zaista, ne mogu.
Sigurno da možete. Reči su odštampane.
Sanjah da obitavam u mermernim dvorima,
sa vazalima i kmetovima kraj sebe.
I od svih koji se sastajaše unutar tih zidova,
ja bejah nada i dika.
Imala sam bogatstva nebrojana,
pretke uzvišene sam imala.
Ali sanjala sam još, a to mi je najdraže bilo,
da me ti još voliš isto.
Da me ti još voliš isto.
Čitate reči sa izvanrednim razumevanjem.
Nikada ih pre nisam videla.
Onda možda kod kuće postoji neko
kome ste obećali da ćete ga voleti još isto? - Ne.
Kasno je i siguran sam da je za vas dan bio iscrpljujuć.
Reći ću Magdi da vas odvede u vašu sobu. - Hvala.
Laku noć, onda. - Laku noć, rođače Nikolase.
Budući da nismo rođaci, nema razloga da se tako nazivamo.
Laku noć, Miranda. - Laku noć.
Jeste li proveli prijatno veče, gospođice? - Da.
Ovo je divna soba, zar ne? - Jeste.
Neobična soba. - Neobično je lepa.
Nisam na to mislila gospođice.
Ljudi nikad ne razumeju ono što govorim.
Ona je nešto donela ovde i to nikad neće otići.
Je li bila vrlo mlada? - Otprilike kao i vi.
Sigurno je bila vrlo ponosna što je gospodarica Dragonvika.
Nije je voleo. Uopšte nije hteo nju.
Hteo je njihivog sina. Nije joj davao da mu prilazi.
Zabranio joj je da peva i svira.
Slomio joj je srce i naterao je ...
Molila se da zao udes zadesi Van Rajanove
i zaklela se da će biti tu da svira i peva kad dođe.
Ubila se u ovoj sobi, za ovim klavsenom.
To su samo govorkanja iz kuhinje.
Ne smete me ozbiljno shvatiti, gospođice.
Niko me ozbiljno ne shvata.
Mogu li vas sada odvesti u vašu sobu? - Hvala vam.
Dabome, ja nikad nisam čula Azildu kako svira.
U kuhinji kažu da nikada neću.
Čak i kad bude svirala - ako bude, treba da kažem -
nećete je čuti ni vi, jer nemate krvi Van Rajanovih.
Ali on će je čuti, i Katrina.
Je li ovo moja soba? - Da, gospođice.
Treba li vam još nešto, gospođice? - Ne, hvala.
Laku noć, onda. - Laku noć, Magda.
Gospođice Vels, zašto ste došli ovamo?
Mislite li da Katrini treba družbenica?
To njeni otac i majka treba da odluče.
Zar ne mislite da Katrini trebaju otac i majka?
To je bilo budalasto pitanje, za ne?
Dopada li vam se ovde? - Naravno da mi se dopada.
Naravno da vam se dopada. Dopada se da vas služe.
Videla sam večeras da vam je to bio prvi put.
Volite breskve van sezone
volite svilenu posteljinu uz svoje mlado telo,
a jednog ćete dana svim srcem poželeti
da niste došli u Dragonvik.
Vrlo je prosto kad jednom naučiš.
Nagore pa kukica, pa okreneš levo i to je to.
Tako.
Tata je tebi kao učitelj, zar ne?
Dobar je prema meni i pomogao mi je.
Kakav je? - Tvoj otac?
Da. Je li dobar?
Naravno da jeste. Zar ti ne misliš tako?
Da li mu se dopadam?
Katrina, kakva čudna izjava.
I tvoj otac i tvoja majka te veoma vole.
Jesu li ti oni rekli? - Ta to se podrazumeva.
Vole te isto kao što ti voliš njih.
Ali ja njih ne volim.
To su sigurno de Grenijeovi. Dolaze na sutrašnji vašar.
Prenoćiće. Grof je vrlo smešan čovečuljak.
Nije pristojno buljiti... Jeste li rekla grof?
Znači tako izgleda grof.
Kao i baraoni i vojvode. Suta će ih kuća biti puna.
Tata četvrtog jula uvek priredi bal za porodice s reke
pošto farmeri održe svoj vašar. - Bal?
Možeš obući balsku haljinu koju je tata naručio iz Njujorka.
Ali ne poznajen nikog s kim bih pričala ili igrala.
Svi će hteti da plešu stobom, Miranda. - Bože, nadam se.
Svake godine se krijem ovde da bih gledala.
Ponekad, kada tata ode odem da stojim blizu vrteške.
Možda nije trebalo da dođemo. Pogrešno je biti neposlušan.
To kažeš zato što moraš. Je li vašar nešto loše? - Ne.
Mogu li da postanem nevaljala od gledanja? - Valjda ne.
Onda je pogrešno zabraniti mi da dolazima. - Ima smisla.
Dobar dan, doktore Tarner. - Zdravo, Katrina.
Ovo je Miranda. - Vels.
Drago mi je. - Drago mi je.
Tata je doveo iz Konektikata da mi bude družbenica.
Ona mi je vrlo daleka rođaka ali fina je.
Nisam imao pojma da ima Van Rajnovih u Konektikatu.
Nismo pravi rođaci, ali ipak su me pozvali u Dragonvik.
Odakle ste? - Iz Greniča.
Ali to je sve farmerska zemlja. - Uglavnom ovce i krompir.
Delujete zapanjeno.Zar nikada niste sreli nekoga sa farme?
Nikoga ko je sa farme došao da živi u Dragonviku.
Ovo je čudno mesto za gledanje vašara.
Ali mi ne smemo da budemo ovde.
Krijemo se da nas tata ne bi video.
Katrina je gorela od želje. Znate kakva su deca.
Ti si htela da vidiš vašar više nego ja.
Ne brinite. Čuvaću vašu tajnu.
Tata od mene neće saznati ni za jednu ni za drugu.
Mogu li imati čast da vas opet vidim gospođice Vels?
Da, ako želite. - Da, i to uskoro.
Ako ste sigurni da vam to ne bi bilo suviše neprijatno.
Neprijatno? - Patron i ja se ne slažemo naročito dobro.
Zapravo, prva stvar u kojoj se slažemo je vaš dolazak.
Mislim da je to bila dobra ideja.
Srećan Dan nezavisnosti. Zbogom.
Baš mi se dopada.Volela bih da može i meni da bude lekar
a ne samo farmerima. - Zašto ne voli tvog oca?
Zato što ni tata njega ne voli. - Zašto?
Tata nikad ne kaže zašto.
Eno ih!
Šta vas dovodi na naš vašar doktore Tarner?
Očekujete li epidemiju manjih povreda?
Nikad se ne zna gospodine Van Rajn.
Ova stolica je došla iz Holandije s prvim patronom.
Prestavlja preko 200 godina krajnje neudobnosti.
Patron je spreman.
Prvi čovek će istupiti noseći zakupninu i danak.
Klas Bliker, Brdska farma. Zakupnina ozima pšenica i....
Ništa nisi poneo. - Ne. Možda nije bilo prinosa.
Prinos je bio dobar. - Skini kapu kad govoriš s patronom.
Ja sam američki državljanin. Nikome ne skidam kapu.
Šta ćeš raditi sa kapom je tvoja stvar.
Jesi li spreman da platiš? - Ne.
Od mene više nećete dobiti ni zrno pšenice.
Nameravaš li da obrađuješ moju zemlju bez ičega za uzvrat?
Vašu zemlju? Jel čujete to? Njegova zemlja.
Dvesta godina su Blikerovi obrađivali Brdsku farmu.
A duže od toga je ona pripadala Van Rajnovima.
Platili smo je višesruko. E pa, evo kraja.
Žao mi je da to čujem. No pošto tako misliš
naređujem ti da napustiš moju zemlju do sutra u podne.
Ako ne budeš otišao, vlast će te oterati.
Neka sledeći čovek istupi. - Oto Gebard.
Biste li ponovo promislili? Klas Bliker i njegova porodica
nemaju dom osim farme. Gde će ih odvesti?
Vidim da dolaziš praznih ruku Oto.Imaš li razlog?
Znate vi razlog.To je njegovo pravo.Ovi ljudi nisu sami.
Antizakupski pokret je preplavio državu Njujork.
Pomozite da se ovaj problem mirno reši.
Jer bićeš rešen, mirno ili drugačije.
Doneću stvari sutra, gospodine, ako to odgovara.
Priđite i vi ostali, molim vas. Imam nešto da kažem.
Dojadilo mi je da slušam i pričam i slušam.
Klas je samo izgubio glavu. Ne želim nasilje.
Držim da je ovo bio napor da mi spasete život, doktore.
Gledao vas kao uljeza ili ne, moram vam zahvaliti.
Pogrešno ste shvatili. Po mome ste vi uljez.
Takođe, spasavanje vašeg života mi nije bilo na umu.
Da vas je Klas ubio to bi ljudima beskrajno više škodilo
nego što možete vi živi pa mi nemojte zahvaljivati.
Reći ću nekoliko reči o onome što se upravo desilo.
Napori doktora Tarnera da izazove antizakupsku pobunu
u ovoj oblasti su mi već poznati nekoliko meseci.
Šta on to hoće da vi želite tako strasno.
Ta stvar ima niz romantičnih imena
prava čoveka, život sloboda i težnja sreći
a sve će to biti vaše s tapijom na nekoliko jutara.
Moja dobrobit ne zavisi od vas. Vi zavisite od nje.
Ali moja zakupnina, danak i odgovornosti su nasledni,
simboli načina života u kojem sam rođen
i po kome ću nastaviti da živim.
Nikad neću sići sa svog položaja.
Pardon, madmouazel,
no niste li vi gospođica Vels, družbenica male Katrine?
Jesam. - Nisam imao čast.
Dopuštate li da vam se predstavim?
Sigurno se spremam mnogo zabava za tebe i dragog Harmona.
Da.De Ventovi prave večerinku u čast sledećeg meseca.
Svi će doći. Prosto svi.
Dobro veče. - Dobro veče.
Smem li sesti s vama?
Bićemo očarane. - Ja se zovem Miranda Vels.
Ja sam Kornelija ban Borden. Moja sestra, Elizabet.
G-đica Helena fon der Hajd. - Drago mi je.
Govorile smo o Kornelijinom venčanju s Harmonom van Brokom.
Poznajete li Van Brokove gospođice Vam... - Vels.
Ne, nažalost, ne poznajem. Ja ne poznajem nikog ovde.
Stvarno? Odakle ste? - Iz Konektikata?
To je na zapadu zar ne? - Ne, odmah je pored Njujorka.
Moja sestra hoće da kaže da je s druge strane reke.
Koje reke? - Hadson, dabogme.
Vidite, gospođice Van Vels... - Samo Vels.
Ima i drugih reka, znate.
Znate li grad u Konektikatu zvan Grenič?
Da, vrlo dobro. Tamo živim. Takođe se zove Horsnek.
Horsnek (konjski vrat). Kakvo neverovatno ime.
Mnogo je uljudnije reći Grenič.
Farmeri ga najviše zovu Horsnek.
Recite mi gospođice Van Vels... - Samo Vels.
Kako je draga Viktorija Skermerhorn?
Viktorija Skremenhorn? - Poznate je, dabome.
Čula sam za nju, ali je ne poznajem.
Ali živite u Greniču. - Ne baš u Greniču.
Moj otac ima malu farmu odmah pokraj njega.
Vaš otac je... - Farmer.
Ko je njegov patron? - U Konektikatu nema patrona.
Zašto ih nema? - Prosto ih nema.
Mislim da je to vrlo čudno. - Ja ne mislim.
Moj otac bi radije bio vlasnik pola jutara golog kamena
nego da obrađuje najbogatiju zemlju na svetu za druge.
Dižete glas, gospođice Van Vels.
Prezivam se samo Vels i dići ću glas ako hoću.
Zašto mislite da ste toliko bolje od mene?
Mi to nismo rekle.Mislim da je ta misao potekla od vas.
Štaviše, nikad nisam čula za Viktoriju Skermerhorn.
Gospođice Vels, mogu li nešto da učinim za vas?
Ne, ne hvala Magda.
Naravno to je samo moje skromno mišljenje,
ali mislim da ste najlepša dama na balu.
Vrlo ste ljubazni Magda - Sva posluga tako misli.
Ne razumem zašto niste plesali svaki ples,
no držim da je većina gospode zauzeta.
Miranda... - Dobro veče.
Uživate li u vašaru vaše klase?
Vrlo je zanimljivo za gledanje kao da posećujem drugi svet.
Držim da su svi prokomentarisali
vašu haljinu i kako lepo izgledate.
Nisu svi. Dopada li se vama, Nikolase? - Veoma.
I mislite da sam lepa? Najlepša dama na balu?
Da.
Hvala vam. Vrlo sam vam zahvalna.
Niste odgovorili na moje pitanje.Uživate li u balu?
Rekla sam da je vrlo zanimljiv.
To nije odgovor. - Onda ne.
Zašto? - Odgovor na to znate i sami kao i ja.
Jer se prezivam samo Vels, došla sam sa farme,
ne znam francuski. - Koješta. - Nisam dovoljno dobra.
Bolji ste. - Ali ja sam s pogrešne reke.
Nisam sa izvora Hadsona, već sa dna reke Konektikat.
Kakvu sam budalu napravila od sebe!
Igrajte sa mnom, Miranda. - Ne mogu da se vratim unutra.
Dosad su svi čuli.- Smejaće mi se. - Sumljam.
Ali vi ne znate... - Znam da ćete biti sa mnom.
I ako se neko nasmeje, smejaćemo se mi.
Plešite sa mnom. - Bojim se.
Sa mnom se ničega ne smete bojati, Miranda.
Uživate u balu, Miranda?
Zar mi nećete odgovoriti? - Samo mi jedno pada na pamet,
a to vam se neće dopasti. - Ipak recite.
Bože moj !
Na svetu nema gromova kao na planinama Ketskil.
Munja kao da zapali planinu, a ona uzvraća rikom.
Sve je to vrlo romantično, ali ne pomaže mojoj prehladi.
Nikad nije bola ovako jaka.
Ne deluje drukčije od tvog uobičajenog zimskog napada.
Ali zimi smo uvek išli u Njujork. Sada sam bolesna.
Ako moram biti ovde, zašto bar ne mogu imati,
doktora Hamiltona da se brine o meni?
Kad oluja popusti i putovi budu prohodni .....
Kada oluja popusti! Ovde nikad ne prestaje.
Napred.
Šta hoćete?
Gospodin Van Rajan zatražio je da vam se ovo donese.
Ta Nikolase, to je tvoj omiljen oleander.
Ulepšaće ti sobu i možda olakšato ležanje u krevetu.
Veliko ti hvala.
Ne mogu da se setim kada me je nešto više oduševilo.
Kako je samo živo. Kao da razmišlja.
Kao da ima svoje misli i želje.
Znam koliko ga ceniš.
I tim sam srećnija što si se setio da ga meni doneseš.
A ja sam srećan jer si ti srećna, draga moja.
Sada ćeš hteti da se odmoriš. - Nikolase.... - Da.
Opet ideš u svoju sobu u tornju, zar ne? - Da, zašto?
Posluzi je sigurno čudno što toliko vremena tamo provodiš.
A meni je čudno što razmišljaš o tome šta oni misle.
Ali šta bih mogao tamo da radiš? - A šta bih mogao?
Sve od probadanja leptira do skrivanja ludog brata blizanca.
U stvari čitam. Nadam se da te moje objašnjenje zadovoljava.
Bolesna sam. Zar nisi ni javio doktoru Hamiltonu?
Mislim da je tvoja sreća zbog oleandra brzo izbledela.
Ne znaš kako je bolovati u ovoj groznoj, sumornoj kući.
Ne mogu zamisliti da Dragonvik može biti grozan ili sumoran,
osim onima koji grozotu i sumornost nose u sebi.
Gospodine Van Rajn... - Da.
Doktor Tarner je ovde. - Niko nije zvao doktora.
Tarner? Pa, šta li on hoće?
Vas traži. Kaže da je vrlo hitno.
Izvinite se doktoru Tarneru. Zauzet sam.
Da, gospodine. - Neka.
Izvinite što ovako upadam, ali veoma je važno.
Da? - Klas Bliker je uhapšen zbog ubistva.
Šteta što niste bili tu da ga opet sprečite.
Bio sam. Nikoga nije ubio. Došlo je do nereda.
Klas nije bio ni blizu mrtvog momka, ali okrivili su ga.
Ako tu podrazumevate patrone, sigurno mislite i na mene.
Farmeri ovo neće trpeti. Prete da će zauzeti zatvor.
Kličući "sloboda, jednakost, bratstvo".
Šta hoćete? Da pomognem neprijatelju?
Hoću vaše uverenje da će Klas Bliker imati pravedno suđenje.
Da vam pojasnim svoj stav.
Život Klasa Blikera se mene dotiče koliko i moj njega i vas.
To mi se čini savršeno jasno.
Dobro veče. - Dobro veče.
Biste li ostali na večeri? - Ne, hvala.
Neka Tompkins postavi još jedno mesto. - Radije ne bih.
Možda sam govorio ishitreno. Možda bih mogao da pomognem.
Iznenadna promena mišljenja. Pa, šta ju je izazvalo?
Pretpostavljam da će Džon Van Bjuren biti tužilac, zar ne?
Da. - On je moj blizak lični prijatelj.
Još mi niste rekli zašto ste se predomislili.
Imate moje uveravanje da će Bliker dobiti pravedno suđenje.
A sada biste vi mogli učiniti nešto za mene.
Gospođa Van Rajn ima jaku prehladu. Biste li joj pomogli?
Da, svakako. - Odvešću vas u njenu sobu.
Uzimajte rendani luk sa šećerom za taj kašalj,
i ove kapi prema upustvu. Biće vam dobro za koji dan.
Doktor Hamilton me je držao u krevetu bar dve nedelje.
Ja većinu svojih pacijenata jedva zadržim u krevetu
da ih pregledam. Lakša ishrana može pomoći.
Supa, čaj, kuvana jaja, manje kolača.
Koješta. Svi znaju da prehlađeni treba da se kljukaju.
Brže ćete ozdraviti bez toga, no ozdravićete svakako.
Kakav divan oleander.
Laknulo mi je što nema razloga za uzbunjivanje.
Ima običnu prehladu. - Možete li sići sami?
Ukoliko biste me vi sačekali, još bih posedeo sa gospođom.
Svakako. Laku noć.
Doktor Hamilton te obično ohrabruje da jedeš.
Ali, dabome, on poseduje toleranciju iskustva i godina.
Tarner je mlad i nepopustljiv.
Rekao si mu da hoćeš da ostaneš i posediš sa mnom.
Šta si time mislio? - Upravo što sam rekao.
Samo si hteo da budeš sa mnom?
Nikolase, kako me zbunjuješ.
Ponekad, kad mi doneseš cveće i nasmešiš mi se, pomislim.....
Šta?
Da ti se dopadam i da me želiš.
A ponekad... - Da?
Pomislim da me mrziš i da bi voleo da umrem. Nikolase .....
Da? - Da li bismo mogli da otputujemo?
Da otputujemo? - Sami, samo nas dvoje. Kad ozdravim.
Naravno da hoćemo, draga moja. Uskoro čim ozdraviš.
Već se osećam dovoljno dobro.
Onda bi se i Tarner složio da treba da pojedeš večeru.
Da ti donesem kolač? - Da, hvala.
Znate, čudno je to.
Na dan kad smo se sreli prošlog leta na vašaru,
mislio sam da nam je mnogo toga zajedičko
i da će vremenom toga biti sve više i više.
Ali, kako je ispalo sada iskreno mislim
da nemate blagu predstavu o čemu da razgovarate sa mnom.
Čudno je to, zar ne?
Hoćeš li šerija, doktore? - Ne, hvala.
Mislim da ću ja popiti jednu čašu.
Oprostite. Tek kad je Magda ušla setio sam se da me čekate.
Večeraćemo odmah.
Doktore, ne smete pomisliti na povratak u ovakvoj noći.
Prenoćićete. - Ne, zaista.
Smatrajte da je vaše protivljanje odbijeno.
Katrina!
Zašto ne spavaš?
Jer ne želim da spavam. Tako je lepo.
Šta to? - Zar ne čuješ?
Probudilo me je. Tako lepa pesma se čuje odozdo.
Sanjala si.
Neka dama. Peva i svira na klavsenu.
Katrina! - Zvuči kao uspavanka,
ali mora da je smešno, jer se s vremena na vreme ona nasmeje.
Evo, sad se smeje. Zar ne čuješ?
Sve je glasnije i glasnije.
Sada mi se ne sviđa.
Nateraj je da prestane. Bojim se.
Nateraj je da prestane.
Draga, nije to ništa. Stvarno nije.
Moraš mi verovati.
Sećam se kad sam ja bila devojčica.
Tako sam silno maštala da mi je to delovalo stvarno.
Ali zar ne vidiš? Da ima nečega, i ja bih čula.
Sad je prestalo.
Naravno da jeste. Nije ni počelo.
Baš sam umorna.
Šta je bilo? - Gospođa Van Rajn je rđavo.
Recite mi šta se desilo? - Pre oko sat vremena je počela da povraća.
Bol je sigurno bio užasan. - Magda šta se desilo?
Gospođa Van Rajn. Kako je samo uzdisala.
Je li uzimala lekove osim onih koje sam joj dao? - Ne.
Bolje da pozove gospodina Van Rajna. - Pozvala sam ga.
Džohana!
Doktore Tarner....
Ne razumem. Nema smisla.
Jeste li sigurni da nije uzimala ništa sem kapi?
Nije dok sam bila sa njom.
A osim Magde niko nije bio sa njom sem mene.
Dao sam joj kolača.
Akutni gastritis. Moguće je, ali ne verujem.
Da li je takođe moguće da je bila bolesnija
nego što ste mislili kada ste je pregledali, doktore?
Da, to je nažalost uvek moguće.
Postarajte se da pastor smesta bude obavešten
i neka dođe k meni.
Ona se smeši.
Sigurna sam da nije hteo reći da ste vi krivi.
Bilo da je to mislio ili ne, ne znam zašto je umrla.
Sramita je, zar ne, da doktor to ne zna.
Čudno je kako je jela.
Gotovo strasno, kao da je od jela želi ono što ne može imati ....
Bolje odspavajte.
Laku noć. - Laku noć.
Sećam se kako je zvono u kapeli zvonilo
na dan kad smo se Džohana i ja venčali.
Večeras je tiho i tužno.
Onda je bilo glasno i ružno i glava me je bolela od buke.
Džohana se nasmejala i rekla
da je to nebesko zvono koje će zvoniti do smrti.
Nikada nismo bili srećni, no naš je zajednički život
bio podnošljiv dok Katrina nije rođena.
Tada smo saznali da Džohana više ne može imati dece,
da ja neću imati sina, da posle mene
neće biti Van Rajnovih i da ću biti poslednji.
Volela bih da umem reći nešto što bi vam pomoglo.
Veoma to želim. - Želite li, Miranda?
U ovako nesrećnom trenutku
sigurno je teško misliti o bilo čemu drugom,
ali ono što se desilo bilo je van ljudske moći, Nikolase.
Morate imati vere. - U Boga? To i nameravam.
Ne smem se osećati kao da se moj život završio i neću,
dok god ste vi sa mnom.
Zvono je prestalo da zvoni. Mora da će skoro zora.
Miranda, vi znate, kao i ja,
da je ovo bilo neizbežno, da smo mi neizbežni.
Nisam znao ko ste, ni šta, ni gde.
Na celom svetu zašto sam pozvao baš vas i nikoga drugog?
I zašto ste vi došli k meni i nikome drugom?
Zato što je tako suđeno.
Znali ste to u času kad su nam se pogledi prvi put sreli,
a znate i sad.
Nemate prava da to kažete, da tako govorite. Molim vas.
Niste mogli protiv sebe kao i ja.
Jesam li u pravu?
Recite mi da grešim.
Onda mi oprostite ako možete.
Nisam imao prava da tako govorim
i imate razloga da se ljutite na mene. Ali morao sam to reći.
Nisam mogao to da ne kažem, a samo ste vi to mogli čuti.
Laku noć, Miranda.
Laku noć, Nikolase.
Šta, zaboga... - Miranda, maločas sam čuo da odlazite.
Džefe Trneru, ovoliko ste se pomučili da se oprostite?
Ne želim da se oprostim od vas.
Ali, Džefe, ja idem kući. - Ne mislim na to.
Lepo je što idete svojima. No Grenič i nije tako daleko.
Ne, Džefe, nije. - I pomislio sam
da bih možda mogao da dođem da vas posetim za mesec dana.
Svakao, Džefe, kad god budete u prolazu.
Da li bi sledeće nedelje bilo suviše brzo?
Pa, ja... - znam da naš odnos i nije bio baš .....
Uglavnom sam vas zadirkivo i ponekad ljutio.
Uvek sam mislio da ću vremenom moći da vam pokažem
kako se zaista osećam i da biste možda...
Miranda, razumete na šta ciljam, zar ne?
Da, mislim da razumem.
Voleo bih da mislim da vremenom... - Džefe, ja...
Rekao sam vremenom.
Je li toliko beznadežno?
Ne znam šta da kažem.
Nema mnogo toga što možete reći, držim.
Želim vam srećan put. - Hvala, Džefe.
Tome, neka se Net i Set umiju pre nego što uđu u kući.
Uđi. Hoću da razgovaram s tobom.
Zatvori vrata, dođi ovamo i sedi.
Propoved je bila lepa danas. - Čudno je što to kažeš.
Učinilo mi se da ne slušaš pažljivo. - Čula sam svaku reč.
Učinilo mi se da uopšte ne misliš o tome. Šta je s tobom?
Ništa mi nije, kad ti kažem. - Saznaću šta je po sredi.
Ali... - Ti si prva primetila. Mesecima si brinula.
"Miranda ne može da spava, da jede, da se smeje.
Pričaj s njom, Efraime." Evo pričam.
Od dana kad si se dovezla ovamo u onoj otmenoj kočiji,
naša si kao da se nisi ni vratila. - Efraime, molim te.
Ponašaš se kao da nisi ni skinula one otmene haljine.
Nećeš da spavaš i da jedeš jer ti dom nije dovoljno dobar
i nećeš da budeš srećna jer mi nismo dovoljno fini.
Nema to nikakve veze s tim. - A sa čime ima veze?
Ponekad, kad je žena nesrećna, ne može da govori o tome.
Da nije neki muškarac u pitanju? Koji?
Oterala je sve momke u okrugu, - Možda pravi još nije naišao.
Neće ga naći s glavom u oblacima.
Žena prvo treba da ulovi muškarca, pa da ga onda želi.
Neko je ujahao na kapiju.
Poruka za Efraima Velsa iz taverne u Greniču. - Od koga?
Ne znam, ali znam kako ćete da saznate. Pročitajte je.
Đavo da me nosi ako ovo nije vrhunac.
Nikolas van Rajn svraća u Grenič
i dolazi da me vidi zbog stvari od velikog značaja.
Rođak Nikolas u Greniču?
Šta li on hoće?
Miranda?
Gospodine Vels kako ste? - Nikolase!
Šta ovo treba da znači?
Možemo li razgovarati nasamo, gospodine Vels?
Smatram da je vaše ponašanje izuzetno čudno.
Naprotiv, ne bi moglo biti konvekcionalnije.
Tvoj gospodin Van Rajn je tatu baš sredio.
Dosta. Ovo se vas ne tiče. Bežite.
Šta misliš o njemu, mama? - Ne znam. Nismo se ni upoznali.
To je bilo samo zbog trenutnog uzbuđenja.
On je savršen gospodin. Ne bi bio nepristojan prema tebi.
Sigurno ima fine manire.
Došao je da pita tatu. Hoće da se oženi mnome.
Znam. - Kako znaš?
Otkako si kod kuće, nijednom nisi pomenula njegovo ime.
Žena hoće da bude tako ćutljiva u vezi s čovekom koga voli.
Osim toga, peglaš tu haljinu svake nedelje već dva meseca.
Miranda, dete...
- Da, mama.
Da li ga mnogo voliš? - Dabome.
Jel si sigurna? - Zašto me to pitaš?
Možda nije trebalo da te pustim da odeš.
Možda je trebalo da Dragonvik ostane nešto o čemu se sanja.
Moji snovi su postali stvarnost, mama. Zar ne vidiš?
Još od kada sam napravila dvorac na jabukovom drvetu?
Ali ne možeš se udati za san Miranda.
A on? Voliš li njega?
Ali sve je to Nikolas. Nikolas je sve.
Tako se čudno ponašaš, kao da se bojiš.
Miranda! Abigejl! Dođite ovamo.
Kaže da hoće da se oženi tobom.Kaže da ti znaš.
Da, tata.
Jesi li pomislila da se tvoja mama i ja možemo protiviti?
Već sam ukazao tvom ocu na to da nema opravdanih primedbi.
A ja sam vama već ukazao na to da ću se sam odlučiti!
Šta ti misliš, Abi?
Mislim da razmišljanje više nema nikakve veze s tim.
Izvinjavam se za nepristojnost kada sam ušao u vašu kuću.
Jedini mi je izgovor što u tom trenutku
nisam hteo da vidim ništa osim Mirande.
Razumem, gospodine Van Rajn. Oprošteno vam je.
Hvala.
Mislim da treba da znate da sam već posetio vaše paroštvo
i angažovao prečasnog Klarka da dođe sutra u 15h.
Sutra? - To je nepristojno.
Hoću da se moja ćerka uda u crkvi kao dobra hrišćanka.
Nema venčanicu. - Neka ceremonija zaseni kostime.
Haljina koju Miranda obuče biće čuvana kao njena venčanica.
Imate mnogo lepih reči. Suviše za mene.
Miranda, mnogo ti je ovde na kocki. Bolje nešto reci.
Uradiću šta god Nikolas misli da je najbolje.
Neka bude tako. - Amin, gospodine Vels.
Sada moram nazad u Grenič.
Miranda, hoćeš li me ispratiti? Do sutra. Zbogom.
Koju ste kočiju poslali da dočeka gospodina Van Rajana?
Landau. - Imaju li kočijaši nove uniforme?
Da, madam. - Evo jelovnika za ovu nedelju. - Hvala.
Gospođo Mekneb,baš sam napisala gospođici Katrini
da smo našli njenu lutku. Obavezno je pažljivo spakujte,
ne bih da joj se nešto desi. - Svakako, madam.
Ostavićemo posteljinu za popodne.
Možda da je ostavimo za sutra, jer da gospodin dolazi i sve...
Neću preterati.
I upamtite gospodinu Van Rajanu ni reči o svemu.
Hoću ja da mu kažem. - Svakako, madam.
Dobro došli. Kako je bilo u Njujorku? - Nepodnošljivo.
Nikolase!
Kako si ljupka! Skoro da sam zaboravio koliko si ljupka.
Nisam kada ti nisi sa mnom.
Tri duge nedelje. Jesam li ti nedostajao? Jesi li dobro?
Užasno si mi nedostajao i sve je bilo sasvim dobro.
Dao sam da nam se gradska kuća potpuno preuredi.
Moramo planirati zabave za zimsku sezonu.
Gospođa Mekneb je rekla da ste ovde. Pardon, nisam znala.
U redu je Pegi. Ovo je gospodin Van Rajn.
Je li bilo što važno? - Samo da vas podsetim
da niste doručkovali jutros, a imali ste vaša omiljena jela.
Nećemo govoriti o hrani. - Poješćete ručak.
Ponašaš se kao da si ti kuvala. - Ja? Ja ne umem da kuvam.
Ali je uspela da mi izgori najbolji ogrtač od muslina.
Jesam gospodine. Gore peglam nego što kuvam.
I potpuno ju je upropastila kad je pokušala da je zašije.
Istina. Šijem čak groznije nego što peglam.
Šta li će meni neznalica poput tebe, možeš li mi reći?
Ne mogu, ali ipak ćete pojesti ručak.
Šta je to čudno malo stvorenje?
To je Pegi.Pegi O*Meli. - Pretpostavio sam da ima ime.
Šta će ovde? - Uzela sam je za svoju sobaricu.
Taj neuredni mali bogalj? - Nije neuredna,
i za nogu nije ona kriva. Imala je bedan život.
To je najčudnija preporuka koju sam ikad čuo.
Bistra je, voljna i dobra prema meni. Hoću je za sobaricu.
Naložiću Meknabovoj da joj da novca i dobru preporuku.
Tako malo tražim. Molim te.
Deformisana tela me deprimiraju.
Možda bih ovim mogao da ti odvratim pažnju.
Kupio sam ti je u novoj radnji gospodina Tifanija.
Kako se usuđuješ to da kažeš? - Kako se usuđujem?
Govoriš kao da je njena sakata noga njena slabost,
umesto sama božja volja.
Onda ćemo se složiti da je božja volja.
Sad možemo govoriti o planovima za bal.
Da li napreduju? Madam Diklo mi se zaklela
da će tvoja haljina biti gotova i isporučena na vreme.
Neka ne preteruje s radom. Velika je verovatnoća
da mi uopšte neće trebati. - Kako to misliš?
Van Bordenovi su juče poručili da neće doći.
Da neće doći? - Dogovor od ranije
ili bolest u porodici. Zaboravila sam njihiv izgovor.
Razumem. - To je osmo odbijanje u četiri dana.
To je samo zbog mene, jer si se oženio mnome.
Miranda, ti si gospođa Nikolasa van Rajna.
Bićeš sa mnom, gde god da sam ja, uvek.
Ručak je poslužen. - Hvala, Meknabova.
Nikolase... - Da?
Ponekad mislim da oni... da mi....
Da mi šta? - Mislim o noći kada je umrla.
Šta u vezi s tom noći?
Venčali smo se tako brzo. Možda je trebalo da sačekamo.
U nadi da će komšije biti blagonaklonije?
Nije me briga da li oni znaju. Mi znamo, a zna i Bog.
Nikad nisam čuo da tako detinjasto govoriš, Miranda.
Kao da si u očevom krilu. - Veruješ li da postoji Bog
koji špijunira ljudsko ponašanje i kažnjava sve propuste?
Uopšte nisam tako mislila. - Pa, šta si mislila?
Verujem da je Bog svima nama usadio smisao dobra i zla.
I kad zgrešimo, čak i ako niko drugi ne zna, mi znamo.
I pamtiš to još od dana veronauke, zar ne?
Dobra devojčica. Hajde da uživamo u ručku.
Nikolase, veruješ valjda u Boga?
Verujem u sebe i sebi sam odgovoran.
Neću živeti po napred određenim devizama.
Hoćeš li da se pomolimo? - To neće biti neophodno.
Onda ću početi da prelivam salatu.
Kakav izgovor možeš imati za to što si me tako osramotila?
Miranda, šta je tebi? - Ja verujem u Boga.
To je tvoja privilegija.
I moje dete će verovati u njega. - Miranda!
I moliću se Bogu da ga učini zdravim, jakim i srećnim.
Miranda, je li to istina? - Jeste. Je li ti drago?
Mogu li sada zadržati Pegi? Kao nagradu ako ništa drugo.
Jesam li napokon uradila nešto da ti ugodim?
Slušaj ih samo, slave.
I ja ću da slavim i da se napijem.
Džon Jang nam je novi guverner i farmeri države Njujork
imaju pravo da proslave i da se napiju.
Dodajte mi moju stolicu predaka.
Skinite svoje glave u prisustvu poltrona.
Tome Vilsone, istupi noseći sav novac i sav prinos.
i zahvali dobrom poltronu što ti ih je uzeo.
Više ne moram.
Džon Jang je guverner, a ustav je promenjen.
Mogu da kupim svoju farmu, tako zakon kaže.
Doktore Tarner, biste li odmah pošli sa mnom u Dragonvik?
Nešto nije u redu? - Gospođa Van Rajn se porađa. Vreme je.
Doveo sam doktora Brauna iz Njujorka. - On je dobar doktor.
On je budala. Molim vas da dođete. Ima izvesnih simptoma.
Imate li razlog da mislite da je ona u opasnosti?
Gospođa Van Rajn? Ne znam.
Doktore, ništa se ne sme desiti mom sinu.
Dobro.
Loše joj je, a nepuštaju me blizu nje.
Molim vas, pustite me kod nje.
Šta je bilo, doktore Braun? - Sve je u najboljem redu.
Sigurno? - Uveravam vas. - Preduzmite sve mere opreza.
Biste li izašli dok se posavetujem sa doktorom?
Nema razloga. - Vaše prisustvo će uznemiriti vas i nas.
Doktore Tarner, hvala nebesima da ste došli.
Ne mogu više snositi ovu odgovornost sam.
Taj čovek je manijak. Ubio bi me da nešto krene naopako.
Koješta. - Dragi moj momče, vi prosto ne znate.
Kada sam pokušao da se vratim u Njujork, zaključao me je.
Stalno me gleda iz onih svojih ledenih očiju.
Ponekad mislim da me hipnotiše. - Davali ste joj laudanum?
Da. Što se nje tiče, sve je sasvim normalno.
Postoji nepravilnost u detetovim otkucajima srca,
ali teško je to uhvatiti stetoskopom. - Da.
Pričekaću da se malo razbudi pre nego što je pregledam.
U međuvremenu, zašto se ne odmorite?
Ako biste vi sve preuzeli... Moja soba je blizu.
Zvaću vas ako budete potrebni. I ne brinite. - Hvala.
Džefe? - Zdravo.
Ne znam da li da verujem u ovo.
Možete da verujete.
Hoćete li se sada vi starati o meni?
Da, ja ću se starati o vama.
Dobro je.
Sada će sve biti u redu.
Više se ne bojim.
Džefe... - Ne bojte se.
Pozovite doktora Brauna. Džefe, pomozite mi.
Uvek ću vam pomagati.
Gospodine Van Rajn, nešto morate znati.
Vaš sin nije zdrav. Ne mogu vam izreći koliko mi je žao.
Ali bar se vaša žena odlično oporavlja
i nema razloga da vremenom ne dobijete još beba.
Moj sin je sasvim zdrav, doktore Tarner.
Cenim vaše usluge i dobićete prikladnu nadoknadu.
Ali on ne može da živi. Srce mu je deformisano.
Čudo je da nije mrtvorođen. Niko nije kriv.
Ništa to nije moglo sprečiti. To je samo tragična nereća.
Kočija vas čeka da vas odveze kući.
Vi prosto nećete da se suočite sa činjenicom, zar ne?
Nikada nećete poverovati u ono što ne želite.
Nema razloga da opet vidite gospođu Van Rajn. Prijatno.
Adrijane Pitere van Rajne,
krstim te u ime Oca i Sina i Svetog duha.
Dajemo ti srdačno hvala milosrdni oče,
što ti je bila volja da pustiš u ovo dete svoj sveti duh
da ga uzmeš kao svoje dete usvojenjem
i da ga primiš u svetu crkvu. Amin.
Molim vas primite najiskrenije čestitke. - Hvala.
Shvatate, naravno, da je ova kućna ceremonija obavljena
samo na insistiranje gospođe Van Rajn. Za mesec-dva,
moj sin će biti prikladno kršten u crkvi Dragonvika.
Dabome. - Ne Nikolase.
Možemo zahvaliti Bogu, što je kršten u pravi čas.
Molim vas, ne ostavljajte je sada, molim vas.
Ogavni mali bogalju! Zašto ti živiš, a ne moj sin?
Da li da upalim sveće?
Ne, volim da sedim ovde u polumraku. - Pokvarićete oči.
Koliko je dugo tamo gore ovog puta?
Nedelju dana, možda i više. - Otkako se vratio iz Njujorka.
A pre toga... - Sigurno mu nije naročito prijatno Pegi.
A kako je vama? Zatvorite se tamo nedeljama bez reči.
Da je neko drugi, rekla bih da tamo drži flašu.
Pegi! - Da gospođo.
Idem s vama. - Ne budi luckasta.
Neću vas pustiti sasvim samu. - Dosta. - Nemojte. Bojim se.
Ti si. - Da, Nikolase.
Ovo je neočekivano zadovoljstvo.
Nisam te očekivao.
Iskreno, gotovo mi je uspelo da te zaboravim.
Ne boj me se. - Ne bojim se.
Siguran sam da se ne bojiš. Imaš hrabrosti, Miranda.
To mi se dopada kod tebe. Mora da ti ga je mnogo trebalo
da dođeš u tajnovitu sobu u tornju.
Pretpostavljam da tvoja sakata mala drugarica moli
za tvoj bezbedan povratak. - Ne vidim razlog za to.
Reci mi, jesi li razočarana onim što si ovde zatekla?
Sigurno si očekivala somotske zavese i paganske idole.
Barem oltar za ljudke žrtve. - Nikolase, šta ovde radiš?
Šta radim?
Živim.
Sigurna sam da time mnogo toga podrazumevaš
ali meni nije naročito jasno. - Nisam očekivao da razumeš.
Kako bi mogla? Ne vređaj se.
Po običnim merilima, vrlo si inteligentna.
Ali ja neću da živim po običnim merilima.
Neću da budem deo stada. Neću da budem prikovan
za rutinu života koja je ista za druge.
Neću da gledam u zemlju i krećem se po zemlji sa ostalima,
dok postoje planinski vrhovi
oblaci i beskrajan prostor.
Sigurno i dalje nisi kadra da razumeš.
Želim da pokušam, ako mi pomogneš.
Da li da ti kažem ono što želiš da znaš?
Pripremi se.
Spremi se za to
da tvoja farmerska moralnost bude potresena do srži.
Postao sam ono što se vulgarno naziva narkomanom.
Zašto?
Nema suznih prekora? Pokušaja da me spaseš, preporodiš?
Zašto ti je to neophodno?
Ne možeš se nadati da ćeš to shvatiti.
Zato što sam oslobodio nešto unutar sebe,
nešto što je otkad znam za sebe kao kamen u mom srcu,
u mom mozgu, koji me gura, koji me guši.
Znam te bolje nego što misliš.
Možda sam potcenio tvoju inteligenciju.
Ne. Prilično je obična i farmerska.
Nisam sve razumela, ali mislim da je prilično prosto.
Ti jednostavno bežiš. - Tako je prosto?
Viđala sam farmere koji su prinosili propali
i stoka pocrkala i većina se prosto bacila na posao.
Ali neki krive Boga za svoje nevolje i opijaju se
da bi pobegli i sakrili se. To ti radiš Nikolase,
kad naiđeš na nešto neprijatno što ne možeš promeniti,
kao što su zakoni o zakupnini. - Ili smrt mog sina.
Našeg sina. -Ma, gubi se odavde!
Nikolase, dozvoli da ti pomognem. - Ne treba mi pomoć.
Onda ti pomozi meni. Dozvoli mi da budem nesrećna s tobom
i onda opet srećna. Dozvoli mi da budem deo tebe.
Dozvoli mi da te volim i voli ti mene.
Tužna je to priča, Pegi, ali moraćeš da kažeš gospođi
da ne mogu mnogo učiniti za njenog muža.
Da joj kažem? Ona i ne zna da sam došla ovamo.
Mislite li da bih prstom mrdnula da njemu dovedem pomoć?
Za nju se borim, doktore Džefe. Pa, čega se bojiš?
Ne umem da kažem,ali postoji neko crnilo u kući i u njemu.
Njegovo švrljanje, njegov pogled kada je gleda.
Morate da je odvedete. - Zašto misliš da bi pošla?
Htela ili ne. Ja sam samo lekar, nemam prava da...
Ne možete da je ostavite tamo da je iznova i iznova povređuje,
ne znajući šta je loše učinila ni kako da učini dobro,
srećna kao dete kad joj samo pošalje biljku u sobi.
Biljku? - Ružan žbun za moj ukus, iz Egipta ili Azije.
Da li jede u svojoj sobi? - Da, često. Zašto?
Hodi.
MIRANDI VELS OD NJENOG OCA
Molim te nemoj da prestaješ zbog mene.
Tvoj otac ne bi.
Sećam se kako je istrajno nastavio da čita.
Efraim Vels svoju religiju uzimao bez trzaja,
kao jak muškarac. - Nikolase, šta hoćeš?
Cenim toplinu tvog pozdrava,
sreću na tvom licu kad sam se pojavio,
tvoje zadovoljstvo u mome društvu.
Zašto si došao? - Budući da je ovo moja kuća,
moram li objašnjavati svoje prisustvo u njoj?
Naravno da ne. Oprosti mi, veoma sam umorna.
Siguran sam da jesi.Ovo je bilo naporno za tebe.
Pa ipak, začudo, iskušenja ti pristaju.
Ne mogu da se setim da si ikada bila lepša nego sada.
A tvoja lepota me zapanjuje sada kao i uvek.
Tvoja snaga, jedrost tvog seljačkog porekla i više.
Tvoja ljupkost.
Tvoj neočekivan kvalitet.
Bila bi šteta da nemamo još jedno dete, da si jalova.
To je stvar volje gospodnje. - Da, Gospod.
Zaboravio sam. Gospod koji daje život i oduzima ga.
Zašto je uzeo život mome sinu? - Ja to ne mogu da znam.
Nije moglo biti bez svrhe. Niko ne uzima život bez svrhe.
Šta misliš,zašto si ovde, Miranda?
Voljom gospodnjom ili mojom?
Ti si odraz onoga što sam ja želeo da budeš,
živiš život koji sam ti ja podario.
Sada izgledaš uplašeno. O čemu razmišljaš?
O Džohani.
Zašto? - Ne znam.
Čuješ li? - Šta?
Ništa.
Vetar u drveću. - Nema vetra.
Ima. Neka daska negde škripi.
Nije važno. Sada je stalo. - Ali ništa nisam čula.
Nisam ni ja.
Jesi.
Iz crvene sobe, klavsen. Azilda! - Prestani.
Znači Katrina ju je zaista čula. A sigurno si je i ti čuo.
I mora da si slušao kad je naš mali sin....
Nikad nisam verovala u to. Ali sad verujem.
Bio sam u prolazu, pa sam pomislio da navratim.
U prolazu? Razumem.
Pozvala vas je u najboljoj tradiciji verna mala bogomoljka.
I jeste li doveli vojsku farmera naoružanih vilama?
Ne. Ta borba je gotova i vi ste izgubili.
Ali Pegi je zabrinuta.
Izgledam li kao da mi treba lekarska pomoć?
Ne mogu postaviti dijagnozu samo prema vašem izgledu.
Lepo je čuti da ste postali obazriviji u dijagnozama.
Sećam se vremena kad ste bili manje temeljiti.
Otada sam se mnogo popravio.
Mogu li biti iskren? Vi niste naročito dobar lekar.
Ima suviše stvari koje treba da znate a ne znate.
Ipak tvrdim da sam se popravio.
Kao jedno, mnogo sam naučio o biljnom životu.
Mislio sam da bi ljudski život bio primereniji.
Otkrio sam da su ta dva povezana na čudan način.
Znate, vi ste, na neki način, odgovorni za to.
Lepo. Moramo popričati o vašim otkrićima u skorije vreme.
Može li sada? - Džefe!
Šta radite ovde u ovo doba noći?
Patron i ja razgovaramo o cveću. - O cveću?
Držim da ste mu lepo zahvalili za divnu biljku u vašoj sobi.
Ne razumem. - Nije važno, on razume.
Je li lepa kao biljka u sobi vaše pokojne žene?
Zar razgovor ne postaje prilično morbidan, doktore?
Nisam zaboravio tu biljku. Prvo sam samo mislio da je lepa,
ali sam saznao da je i vrlo smrtonosna. - Šta on govori?
Ima dejstvo slično digitalisu, ali mnogo toksičnije.
Bilo je zgodno imati lekara pri ruci te noći.
Baš ste imali sreće što u to vreme nisam bio bolji lekar.
Vaša žena je imala prehladu i ništa ne bi osetila u kolaču
koji je ionako bio natopljen rumom. - Ne mogu da verujem.
Miranda, bolje pođite sa nama.
Hajdete.
Tome Vilsone, Džebe Ribling!
Gebharte, Braune, Bergeru ! Istupite svi.
Imam nešto da vam kažem.
Očigledno još nisam uspeo da pojasnim svoj stav.
Pokušaću još jednom.
Verujte mi, mome strpljenju je kraj.
Životi, slobode, sreća tražiste ih gde želite.
Pevajte, igrajte i lijte ih u bronzi ako želite,
ali Dragonvik nećete uništiti.
Nećete mi oduzeti ono što je bilo moje više od 200 god.
Brbljivi idiot od guvernera
neće napraviti zakone koji se dotiču moje kuće,
kuće koju će moj sin... koju će moj sin naslediti.
Pa to je doktor Tarner. Šta vi tražite ovde?
Niste željeni. Vi ste uljez.
Ne želim vas ovde. Više mi ne trebate.
Nekada ste znali premalo i mogao sam da vas iskoristim.
Ako vam ne smeta, gospodine Van Rajn,
moraću da vas zamolim da pođete sa nama.
Gradonačelnik Kertis, zar ne? - Da, gospodine.
Veoma mi smeta.
Nemam nameru da bilo gde odem sa bilo kim.
To nije molba. Naređeno vam je da pođete. Uhapšeni ste.
Niko mene neće ništa naređivati.
Ovo je moje imanje i svi ćete ga smesta napustiti.
Nikolase, molim te. Ovo ti je jedina prilika.
Moja jedina prilika?
Kako me malo poznaješ, Miranda.
Pa ni Džoana to ne bi rekla.
Doktore Tarner, mogli biste jednom upotrebiti svoj uticaj
u korist ovih ljudi i reći im da se sklone odavde.
Kako malo vi mene poznajete, gospodine Van Rajn, i njih.
Ne verujete da bih pucao? - Da, verujem vam.
Onda neka bude po vašem.
Tako treba.
Skinite šešire u prisustvu patrona.
Zdravo,Džefe. - Hteo sam da jašem kraj vas do pristaništa.
Dobrodošli ste da se vozite unutra.
Hvala, ali onda bih morao da se vraćam sasvim sam.
Razumete, zar ne? - Naravno da razumem.
Zbogom, gospođo Mekneb i hvala vam za sve.
Biće samotno ovde bez vas, gospođo Van Rajn.
Gospođa Van Rajn.
Najednom je zvučalo čudno kad vas je tako nazvala.
Je li to sve što nosite sa sobom.
To je sve što sam donela od kuće, osim crne haljine.
Kako ste samo rekli "kuća" kao da drugu niste imali.
Jesam li? - Vi odgovorite na to.
Znate, mama je jednom rekla da oseća
da nije trebalo da me pusti u Dragonvik. Plašila se.
Rekla mi je da se ne mogu udati za san.
Da li vi mnogo sanjate, Džefe? - Ponekad.
Neki snovi su vrlo stvarni, držim.
Toliko stvarni da se pomešaju sa stvarnošću
i kad se probudite i osvrnete zateknete se kako govorite
"Šta ću ja ovde? Kako sam ovde dospela?
Kakve veze ovo ima sa onim što jesam i što hoću?"
Onda valjda rešite da ste imali košmar
i odete podvijenog repa mami i tati.
Znači sad se vraćate u Grenič, Miranda,
bez osvrtanja na bilo šta ovde. Grenič i nije tako daleko.
Možda ćete nekad biti u prolazu, Džefe.
Da li bi sledeće nedelje bilo suviše brzo?