Překlad: Mummy, Sarinka do SK, do CZ UniCorn
31. prosince 2014
San Franciscem projel taxík
z čínské čvrti do Marin.
Vezl jen jednoho pasažéra.
Ženu.
Narodila se jako Adaline Bowmanová.
V současnosti si říká Jennifer Larsonová.
Toto je první a poslední kapitola jejího příběhu
THE AGE OF ADALINE
Promiňte. Musíte být zticha. Otec ještě spí. Dělá noční směny. Pojďte dál.
Včera večer jsem dokončil separaci barev v digitálním tisku.
Z internetu jsem stáhnul perokresby...
A vytisknul jsem nedokonalosti. To je moje tajemství.
Stopy po prachu a vyblednutí.
Ani za milion let nebude nikdo zpochybňovat takový detail.
Ale proč 29?
Kdybych byl vámi, ubral bych pár let.
Prošlo by vám to.
Jsi velmi milý, Tony. Dobrá práce.
Byla radost s vámi obchodovat. A jestli někdo z vašich přátel...
- Proč to děláš? - Co prosím?
Jsi chytrý. Padělání je trestný čin.
Pokuta 250 000 dolarů a 6 let ve vězení.
Sakra. Jste fízl?
Ne. K orgánům prosazujícím právo mám tak daleko, jak se jen dá.
Ale nerada vidím promarněný potenciál, Jeffe.
Tony, jmenuju se Tony.
Balonky s autogramem jsou v tvém pokoji. Jsou věnované Jeffovi.
Nebuď lajdák. To detaily tě vždy prozradí.
Zlato, jsem doma.
Reese?
Ahoj.
V novém domě na farmě se ti bude líbit.
Čistý vzduch, akry a akry lesů, horský potůček...
Budeš se cítit znovu jako štěně.
Věděla jsi, že tvoje pra-pra-prababička se narodila celkem blízko?
I moje. Samozřejmě ne v té samé době.
Musím jít do práce.
- Městský archiv, prosím. - Může to trvat. Je zácpa.
Tak jeďte po Kalifornské a ulicí Hyde.
- Na Hyde něco předělávají. - Tak zůstaňte na této.
Po téhle do ulice Gough, z ní na Bushovu, pak na Polkovu...
Z ní na ulici Grove a vysaďte mě na rohu ulice Market.
- Chcete moji práci? - Nikdy nevíte.
- Dobré ráno, Jenny. - Dobré ráno.
- Ahoj, Kennethe.
Mysleli jsme, že možná nepříjdeš, když je Silvestr.
Pořád je středa. Zábava stejně začíná až večer.
Jsi připravená na trochu vzrušení hned teď?
- Jistě, o co jde? - Tvoje oblíbené.
Archiv zpravodajství na filmech. Konečně se digitalizuje.
Potřebuju s tím pomoct, než se to může poslat.
S radostí.
1945 - DRUHÁ SVĚTOVÁ VÁLKA
1924 - SMRT LENINA
ZPRÁVY V ROCE 1906
VÝLET PO ULICI MARKET V SAN FRANCISCU
ZEMĚTŘESENÍ SROVNALO SAN FRANCISCO SE ZEMÍ, TISÍCE MRTVÝCH
PRVNÍ DÍTĚ NOVÉHO ROKU
Adaline Marie Bowmanová se narodila minutu po půlnoci
prvního ledna 1908 v dětské nemocnici v San Franciscu.
Jediná dcera Faye a Miltona Bowmanových.
ZAČÁTEK STAVBY GOLDEN GATE
16. června 1929,
právě, kdy se Adaline Bowmanová a její matka
zastavily, aby obdivovaly plochu, kde o tři roky později
skončí výstavba Golden Gate Bridge,
mladý inženýr projevil nevídanou galantnost.
O 87 dnů později
se Adaline vdala za Clarence Jamese Prescotta
v Katedrále svaté Marie v San Franciscu.
Velmi pěkné.
O tři roky později Adaline porodila dceru.
Dali jí jméno Flemming po Adalinině babičce z otcovy strany.
17. února 1937
bylo zabito 8 dělníků a 2 inženýři,
když se během konstrukce Golden Gate Bridge zřítila část lešení.
Mezi mrtvými byl manžel Adaline.
Deset měsíců po smrti svého manžela
Adaline mířila na sever do domu na pláži svých rodičů,
kde ji čekala pětiletá Flemming.
Když se stalo něco velmi neobvyklého.
něco téměř magického.
V oblasti Sonoma v Californii sněžilo.
Ponoření do ledové vody
Způsobilo, že tělo Adaline upadlo do anoxického stavu,
což jí okamžitě zastavilo dýchání a zpomalilo tlukot jejího srdce.
Za dvě minuty
tělesná teplota Adaline Bowmanové klesla na 30 stupňů.
Srdce jí přestalo bít.
V 8:55
zasáhl blesk auto
a vypustil půl miliardy voltů
a vyprodukoval 60 000 ampérů elektrického proudu.
Měl trojí efekt.
Zaprvé, výboj defibriloval srdce Adaline Bowmanové.
Zadruhé...
Probrala se z anoxického stavu
a poprvé za dvě minuty se nadechla.
Zatřetí...
podle Von Lehmanova principu elektronové komprese
v deoxyribonukleové kyselině,
který bude objeven v roce 2035,
bude Adaline Bowmanová odteď imunní vůči účinkům stárnutí.
Už ani o den nezestárne.
MÍR!
Jak roky plynuly, Adaline připisovala svůj neměnící se vzheld
kombinaci zdravého jídla, cvičení, genetiky a štěstí.
Adaline?
- Miriam, zdravím? - Můj ty bože! Vůbec ses nezměnila!
- To je od tebe velmi milé. - Flemmingo? Jak jsi vyrostla!
Pořád to říkám mámě, ale nevěří mi.
- Mrzí mě to, ale opravdu musím jít... - Vypadáte jako sestry!
Měla by jsi přestat nebo začnu být namyšlená.
- Jak je to možné? - Nový pleťový krém z Paříže.
- Vyrobený z mateřské kašičky včelí kráľovny. - Dobře, miláčku.
Měj se! Ráda jsem tě viděla!
Pouze o pár týdnů později bylo třeba konat,
když při klidném životě na předměstí
Adaline zastavili za drobný dopravní přestupek.
Madam, tady se píše, že jste se narodila 1. ledna 1908...
- To je pravda. - Takže máte...45 let?
- Ano. - Madam, tohle si nechám.
Když si ho přijdete vyzvednout na stanici, prosím, přineste si rodný list.
S radostí, důstojníku. Můžu přijít zítra ráno?
Jistě.
Krátce poté se Adeline přestěhovala zpět do San Francisca
a vzala administrativní místo na lékařské fakultě.
Tam využila každou příležitost zkoumat její nemoc.
Po roku intenzivního studia
byla Adaline Bowmanová nucená uznat fakt,
že její stav nelze vědecky vysvětlit.
Jste člen komunistické strany?
Nebo jste byl někdy členem komunistické strany?
Adaline?
Promiňte, hledáte někoho jiného.
Jsme z FBI, slečno Bowmanová.
Jestli vám to nevadí, rádi bychom vám položili pár otázek.
Proč? Neudělala jsem nic špatného.
Jsem dobrá Američanka! Jak se opovažujete mě obtěžovat v práci?!
Jindy jsme nemohli, madam..
Nemáme záznam o vašem bydlišti. Tudy, prosím.
Není se čeho obávat, slečno Bowmanová. Jen vás podrobíme pár testům.
Jestli tě bude někdo kontaktovat, řekni jim, že...
jsem odjela na dovolenou do Evropy a už jsem se nevrátila.
Až se příště uvidíme, budu mít novou identitu.
Vždy budu tvoje matka. Jen mě budeš muset představovat jako kamarádku.
Mami, ne.
Musí to být takto. Tady máš...
Abys zajistila svobodu a bezpečnost pro sebe a svoji dceru,
Adaline si slíbila zůstat v pohybu,
měnit si jméno, bydliště a vizáž každých deset let.
A nikdy její příběh neprozradit živé duši.
Za 7 týdnů, když Jennifer Larsonová navždy zmizne
a Susan Fleisherová se nastěhuje na odlehlou farmu v Astonu v Oregonu,
Adaline Bowmanová kromě jedné chvíle slabosti
dodrží svůj slib posledních 60 let.
- Ahoj, Regan. - Amando, nevykašleš se na mě, že?
To jsi se ptala i loni. Proč mi nevěříš?
Jen nemůžu uvěřit, že jsi nedostala lepší pozvání.
Nemožné!
- Vyzvednu tě v osm? - Vlastně volám i kvůli tomu.
Grand Hotel v Nob Hill pro mě posílá auto.
- Ale podívejme se! - Byla jsi tam někdy na Silvestra?
- Jen jednou, velmi dávno. - Asi je to pekně okázalé.
Měla bych se pustit do práce. Uvidíme se.
Měj se, Regan.
Máš hlad?
Ne?
Jen chceš jít se mnou, že? Promiň, kamarádko. Je to dámská jízda.
Avery, jestli nesundáš ruku z mého kolena...
Ruce mám na stole, Adaline.
Díky.
- Šťastný Nový rok! - Ahoj, Amando.
- To jsi tleskala ty, že? - Jak jsi to uhádla?
- Jsi dobře vychovaná. - Jsme poslední dvě!
Vem si skleničku.
- Řekni mi, o co jsem přišla? - Ne o moc. Jen povídačky.
Je to vtipné. Bez ohledu na věk
máš na Silvestra stále pocit, že je možné cokoli.
Jaké si dáš předsevzetí?
Stejné jako vždy: pravá láska. Co ty?
Žít tento rok, jako by měl být můj poslední.
Nikdy nevíš. Mohl by být. V našem věku...
Takže jasné. Žijme naplno.
Pozor, blíži se k nám starý mládenec.
Jak vypadá?
Hnědé vlasy, modré oči, třicátník.
Jak to, že když jsem s tebou, tak tě balí děti?
Pst! Je tu.
- Dobrý večer, dámy. - Vítejte ve městě dračic.
Vím. Vypadáme na 28. Jste milý. Jak se jmenujete?
- Dale Davenport. - Dale je malíř.
- Opravdu? - Ano, ale hladovějící umělec.
Protože nepřijímá pomoc své bohaté rodiny.
Promiňte. Známe se?
Ne, ne. Vaše hodinky od Cartiera. Jedny z prvních.
Předpokládám, že vám je daroval bohatý dědeček.
Pradědeček. Ale jak víte, že maluju?
Máte celé ruce od barvy. To bylo snadné.
Tak, Picasso, posaďte se. Koupíme vám něco k pití.
Jistě.
- Šťastný Nový rok. - Šťastný Nový rok.
Děkuji.
Miluji Nový rok. Moje nejoblíbenější období.
Dali jste si předsevzetí?
Říkáte, že jste umělec. Malujete akrylovými barvami
- Počkáme na vás. - Musím jít k odpočítávání..
6, 5, 4, 3, 2, 1... Šťastný Nový rok!
Haló? Děkuji, srdíčko.
Ne, ne, nemusíš to zpívat.
Ne, prosím, prosím, nezpívej to. Už jsem zažila hodně narozenin.
Kde jsi?
Vůbec jsi nešla ven?
Nedivím se ti.
Zítra to stále platí?
Skvělé, trochu se vyspi. Mám tě ráda. Dobrou noc.
Ať je kdekoli, doufám, že má pořádnou výmluvu.
Promiňte. Něchtěl jsem vás vylekat.
Neexistuje tradice...
že jestli jste na Nový rok sama, máte políbit někoho jiného?
Sakra! Už jste to slyšela.
Jen jednou. Od mladého Binga Crosbyho... podobného Crosbymu.
Šťastný Nový rok.
- Jsem na tohle příliš stará. - Ještě neodcházej.
Zítra ti zavolám a řekneš mi, co jsem propásla. Mám tě ráda.
Ahoj, drahá!
Ale co! To mě naučí nestrkat ruku, kam nepatří.
Něco mi říká, že nenaučí.
Víte, to byl riskantní tah.
- Co bylo? - Odejít bez představení.
Ráda riskuji.
Jsem Ellis, rád vás poznávám.
- Stejně jako ten ostrov? - Nikdo není ostrov sám pro sebe.
Jsem Jenny.
Stejně jako ta báseň? Ne?
Řekněme, že toho mám hodně a jsem smutný. Že mě štěstí, zdraví obchází.
Řekněme, že mi vrásek přibývá, ale co, dostal jsem polibek od Jenny.
Kdo to složil?
- Asi jeden z romantiků. - Nejste si jistý.
Vlastně jsem, ale nechci působit přechytrale.
Škoda. Přechytralé mám ráda.
Takže...kam máte namířeno?
Někam s lepším jídlem, do mého bytu.
Vy?
Zpátky na párty. Jen jsem si chtěl s vami užít 27 poschodí.
- To byl riskantní tah. - Co?
Nechat nahoře partnerku. Doufám, že to za to stálo.
- O čem to mluvíte? - Ale no tak! Krásná žena v modrém.
Končí její jméno na "ková"?
Ne! Jmenuje se Agnus Bogsová.
Strýček je šéfkuchař. Vzkážu mu, že vám chutnalo jeho jídlo.
A není to moje partnerka.
- Taxík, madam? - Ano, prosím. Děkuji.
Dobrou noc.
- Počkám s vámi. - Abyste zjistil, kde bydlím?
Díky tomu je jednodušší poslat květiny.
Díky, ale poradím si.
Sbohem. Bylo dobrodružství vás poznat.
Děkuji.
Počkejte.
A znova dáváte ruku, kam nepatří.
- Jak se spojíme? - Šťastný Nový rok, Ellisi.
Děkuji, pane.
- Přišla jsem pozdě? - Ne víc, než jindy.
- Všechno nejlepší, mami! - Děkuji, miláčku.
Tak ráda tě vidím.
Víš, že mi nemusíš dávat přání.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
- Tak kdy se stěhuješ na sever? - Třetí týden v únoru.
- Přesně podle plánu. - Samozřejmě!
Vidím, že už jsi zapomněla na náš rozhovor o sodíku.
Ne, jednoduše ho ignoruju.
Vlastně...
Sama uvažuju o přestěhování.
- Ale líbí se ti, kde žiješ. - To ano, ale tam tolik schodů.
Minulý týden Kayle Fonsová spadla a zlomila si kyčelní kloub.
Podle lékařů se už nemusí dostat z nemocnice.
A o den později mi volala Molly Andrewsová...
a pověděla mi o jednom úžasném domově důchodců v Arižoně.
Nastěhovala se minulé jaro a říkala, že nikdy v životě nebyla šťastnější.
Co se děje?
V Oregonu jsem koupila dům jenom proto, abych ti mohla být nablízku.
Mohla by jsi přijet na delší návštěvy. Nakonec se nastěhovat.
Nežili bychom spolu, odkdy jsem byla na střední škole.
Ale...nemládneš.
Co kdyby ses přestěhoala do Arizony a něco se ti stalo?
Co kdybys onemocněla?
Tak potom bych doufala, že se o mě příjdeš postarat.
- A kdybych přišla pozdě? - Ne. Ne.
Toto nemůžeme dělat. Ne na tvoje narozeniny. Jsou svátky.
Téměř jsem spadla ze židle.
- Co to tam schováváte? - Velké novinky.
Pan Jones daruje této knihovně první vydání klasiky v hodnotě 50 000 dolarů.
- Víš, jaké knihy? - Brzy to zjistíme,
protože volali z jeho kanceláře, že je sem doručí osobně.
- Zdravím, jsem Ellis. - Ale ne.
- Vítejte, pane Jonsi! - Děkuji.
V jménu společnosti kulturního dědictví v San Francisku
bych ráda vyjádřila upřimné poděkování za váš stědrý dar.
Zásilku jsem nechal na příjmu, ale jsme si jistý, že bude hned nahoře.
Jestli by vám to nevadilo, rádi bychom si vás vyfotografovali při darování knih.
Ano, jistě. Ale dáte mi chvilku?
Zdravím. To jsem já.
Přechytralý.
- Co tu děláte? - Mám i něco pro vás.
Květiny.
Daisy Millerová od Henryho Jamese.
Pampeliškové víno od Raya Bradburyho.
Bílý oleandr od Janet Fitch.
Velmi důmyslné.
Jak jste věděl, že tu pracuji?
Vyzkoušel jsem radu. Viděl jsem vás vycházet z jejího zasednutí.
Mohl jste to zmínit ve výtahu.
Kdybychom se potkali ve vyšší budově...
měl bych čas se k tomu dostat.
Nevím, jak vy, ale já jsem připravený na darování.
Jistě. Budu tady.
To ne. Byl bych rád, kdybyste přijali knihy ve jménu knihovny.
- Ne, ne, ne. To nemohu. - Samozřejmě, že můžete.
- Ne. Nechci se fotografovat. - Nebojte se, vypadáte fantasticky.
Nejde o marnivost. Nerada se fotím.
Jak chcete. Když je nepřijmete, nedaruji je.
- To byste neudělal. - Udělal. Dokonce bych je spálil.
Já jen...nerada se fotím, Ellisi.
Dobře, v pořádku. Dám vám jinou možnost. Dovolte mi vás zítra pozvat ven.
To nejde.
Tak dobře. Tak ty knihy spálím. Bez problémů.
Kde?
Někde, kde jste ještě nebyla.
Jestli je to v tomto městě, tak o tom pochybuji.
Vyzkoušejte mě.
Boty můžete nechat před vchodem, až skončíte.
- Budu čekat venku. - Necháme. Děkujeme, Tome.
Jasné.
Tak dobře. Vzdávám se.
Během prvního roku zlaté horečky...
připlulo do San Francisca na lodích okolo 60 000 lidí.
A velmi mnoho z nich spěchalo rovnou do hor a opustili svoje lodě.
Na pobřeží zůstaly stovky lodí.
Centrum San Fransisca bylo postavené přímo na nich.
To jsem nevěděla.
Správa města...
našla tohle, když kopala technickou infrastrukturu.
Pane bože.
Není to paráda?
- Je to... - Ano, to je loď.
Fíha... To je neuvěřitelné!
Takže jsme samozřejmě okamžitě zastavili kopání...
protože jsme chtěli, aby to bylo přístupné veřejnosti.
My?
Společnost na ochranu historických památek San Francisca.
Budu hádat. Jste v radě.
No ano, v dnešní době tam pustí kdekoho.
Jak jste získal svůj majetek? Zdědil jste ho?
Štěstí.
Na vysoké škole jsem studoval matematiku...
a ve volném čase jsem vyvinul algoritmus na analýzu klimatických jevů.
Ale mému spolubydlícímu došlo, že se to dá použít i na ekonomcké prognózy.
Takže jsme na kolejích založili firmu.
Po pár letech jsme ji prodali a on odešel se svojí polovicí na dožití na Fidži.
- A ja se svojí polovicí dělám tohle. - Vaše práce je rozdávat peníze.
Ano, to je pravda, ale jestli chcete na tomto světě opravdu něco změnit...
je to o hodně těžší, než se zdá.
Co vy, Jenny?
- Mám psa. - Dobře.
- Měla bych se vrátit. - Ale jsme na obědě.
Je pozdě, Ellisi. Mám jen hodinu.
Doprovodím vás zpátky.
Děkuji za vše. Ale měl byste vědět, že se stěhuji.
Mám nápad.
Řeknu vám vtip. Jestli se zasmějete...
Musíte jít se mnou ven ještě před stěhováním.
Jestli se nezasmějete, budu vědět, že se k sobě nehodíme a s radostí ustoupím.
- To musí být pořádný vtip. - Nejvtipnějších v lidských dějinách.
Ale je decentní a důmyslný, takže ho pravděpodobně nepochopíte.
- Ano, pravděpodobně. - Máte ráda baseball?
- Ano, miluji ho. - Dobře.
Jednoho dne na stadionu Fenway... Ted Williams...víte, kdo to byl?
Ale prosím vás, The Thumper. Pálkařský průměr 344, že?
Cože? Ano. Ten Ted Williams.
Každopádně, je na stadionu
a příjde za ním kůň a řekne mu "Chci hrát za tým Sox."
- Opravdový kůň!? - Opravdový kůň.
Tak Ted řekne, "Tak co dokážeš?"
A kůň řekne, "Umím odpálit jako ty, ale o mnoho líp."
Takže si pálku vezme mezi zuby a Ted mu párkrát nadhodí a opravdu...
Až na tribuny.
Tak Ted se zmůže jen na "wow".
Co ještě dokážešš? A kůň řekne: "Můžu být spojka"
Takže Ted mu hodí pár odpalů po zemi...
- A opravdu. - Všechno chytí.
Ano! Takže Ted řekne "Umíš nadhazovat?"
A kůň se na něho podívá a řekne:
"Nadhadzovat? Kdo kdy slyšel o koni nadhadzovači?"
Ano!
Dámy a pánové, dáma byla přemožena.
To je nejhorší vtip, jaký jsem kdy slyšela.
- Děkuji. - To nebyl kompliment.
Večeře. V úterý u mě. 303, 18. ulice. V osm hodiny.
Fajn.
PŘÍSTAV SAN FRANCISCO
Dobré ráno, slečno Larsonová. Rád vás opět vidím.
- Dobré ráno. - Tak co pro vás můžu dnes udělat?
Ráda bych k účtu přidala dalšího disponenta.
- Mohu se zeptat na důvod? - Chtěla bych cestovat.
Cestovat?
Dobře, připravím dokumenty. Hned se vrátím.
Všechny tyto společnosti máme vysoko ohodnocené.
Co je to? Halogenová fotografická společnosť?
Existuje tak 50 let. Vyrábějí fotografický papír a vybavení.
Vyvíjejí něco, co se jmenuje elektrofotografie.
Mohou způsobit revoluci v oboru. Ale výnos nezískáte okamžitě.
- Může to trvat roky. - To je v pořádku.
Nerad bych vám vázal peníze.
Jsem trpělivá.
No teda! Změnili si jméno. Nyní se jmenují...
Co sakra? Začíná to na "X"...
- To je z řečtiny. Čte se to Xerox. - Xerox.
Takže, můžeme začít s podpisovým vzorem.
- Jak se jmenuje disponent? - Susan Fleisherová.
- Susan F-l-e... - i-s-h-e-r-o-v-á.
Připravila jsem ti lososa.
Jestli máš být pořádný pes na farmě, nemůžeš být takto vybíravý.
Chci, abys to snědl do posledního sousta. Rozumíš?
Tak dobře.
Tady to máme.
Haló?
Ellisi?
- Neruším? - Ahoj!
- Bál jsem se, že jsi se polekala. - Ne, jen jsem měla problém chytit taxík.
- Ahoj. - Ahoj.
Vezmu ti kabát?
Dobře.
Tvůj byt je...
- Nedokončený? - Ano!
- A támhle to je umělecký projev? - Ne.
Musím vymalovat, nahodit omítku a natáhnout elektřinu,
ale dělám si všechno sám, takže to chvíli potrvá.
Myslím, že se ti připaluje jídlo.
Buď tu jako doma, sedni si a relaxuj.
Dobře tedy.
Co to vaříš?
Je to delikatesa, která ale není pro každého, takže...
Doufám, že ti bude chutnat.
- Můžu? - Mám začít bubnovat?
Tadá!
Nemohl jsem se rozhodnout mezi tímhle a nebo zapečenou křepelkou.
Prosím, neříkej, že jsi zklamaná.
- Nemůžu se dočkat. - Ano!
- Dej si. - Dobře tedy.
- Co myslíš? - Je to skvělé, ale hudba je strašná.
- Nelíbí se ti jazz? - Zbožňuju ho, toto je něco jiného.
Moje matka vyrostla v Maine, Novou Anglii v sobě nezapře.
Je milá, ale průbojná.
A co se týče mého otce...
Chodí s hlavou v oblacích a to doslova. Je astronom.
Nedávno odešel do důchodu.
Jeho najvětším objevem byla neobvyklá kometa.
- V čem neobvyklá? - Má matematicky přesnou trajektorii.
Takže podle jeho výpočtů měla narazit do Země v roce 1981.
- A narazila? - Ne, nenarazila.
I tak ji každý rok vyhlížíme. Byl to náš rituál, když jsem vyrůstal.
A můj otec ji stále vyhlíží.
Ještě jednu sklenku vína a možná ji uvidím.
- Ne, ne, ne, díky. - No tak, Italové mají jedno přísloví.
- "Roky, milenci a sklenice od vína..." - "Roky, milenci a sklenice s vínem..."
"to jsou věci, které bychom nikdy neměli počítat.
Nemáš nejmenší představu.
Máš pěkný výhled.
Děkuji.
Mně se líbí, jak si čteš.
Cože?
Když jsem tě uviděl poprvé, když jsem vycházel ze zasedání rady, četla sis.
Vlasy jsi měla učesané dozadu a na sobě jsi měla modré šaty.
Byla to kniha v Braillovém písmu, zpomalil jsem a pozoroval tě.
- Jak dlouho jsi mě pozoroval? - Dost dlouho na to, abych zjistil, že nejsi slepá.
A potom jsem se chtěl s tebou seznámit. Neveděl jsem kdy a jak, ale...
Ale veděl jsem, že se seznámíme blíž.
Myslím, že...
Myslím, že si na ten den vzpomínám.
Ano, byla to kniha v norštině a kvůli všem těm přehlasovaným písmenům
bylo téměř nemožné ji pochopit.
- Žertuješ. - Ano.
- Žertuješ? - Samozřejmě, že ano.
Bylo to Braillovo písmo pro začátečníky.
Byli to dětské říkanky a nebo něco podobného.
Mohla bys říct cokoli a já bych tomu uvěřil.
Téměř nic o tobě nevím.
Je to tak lepší.
Ne, není.
Řekni mi něco, čeho se můžu navěky držet a nikdy to nezapomenout.
Zapomeň na to.
Ahoj.
Dobré ráno.
Dobře, pusť mě, někdo tady musí pracovat.
Dobře, chápu to, držíš mě jako rukojmí.
Vrátíš se někdy?
Jste si jistý, že tam nikdo nemluví anglicky nebo dokonce španělsky?
Ne, ne, chceme všechno.
- Musím jít. - Počkej, chvilku.
- Sekundu, prosím. - Dej mi chvilku, snažím se domluvit portugalsky.
Nemůžu.
Co se snažíš říct?
Nadace deštných pralesů chce odkoupit 5000 akrů lesa.
- Tak to bylo vedle. Já to zkusím. - Díky.
- Jdeš pozdě do práce. - Počkej, to je všechno? - Zapomeň na to.
$ 1.50, madam.
- Madam? - Rozmyslela jsem si to, jeďte dál, prosím.
Jak chcete.
DAISY MILLEROVÁ
Reese.
Reese?
Zlato, jsi v pořádku?
Jsi v pořádku, zlatíčko?
Hodnoty kreatinínu v jeho moči jsou příliš vysoké,
čož znamená, že mu selhávají ledviny.
V těle se mu hromadí toxiny a tělo je nedokáže spracovat.
Má nějaké bolesti?
Těžko říct.
Co byste dělal na mém místě?
Zavzpomínal bych, jaký měl užasný život.
A jaké štěstí jste měli, že jste se našli.
Můžu s ním chvilku zůstat o samotě, prosím?
Samozřejmě.
Ahoj, Jenny, tady Ellis. Párkrát jsem ti zkoušel volat.
Doufám, že jsi dostala moje vzkazy. Zavolej mi zpátky.
Jenny!
Co tu děláš?
- Zkoušel jsem ti volat, ale... - Odkud máš moji adresu?
Z knihovny.
No tak, nezlob se, nevěděl jsem, co mám udělat jiného.
Můj pes, musela jsem ho...
- Musela jsem ho nechat utratit. - Tak to mě mrzí.
Měl jsi počkat, až se ti ozvu.
- Jenny, já... - Svoji adresu nerozdávam z určitého důvodu.
- Opravdu mě to mrzí. - Nebude to fungovat, stěhuji se.
Myslíš to vážně?
Zdravím, to je pro vás.
Barbara Ireland se před odjezdem na Floridu...
...zbavila všech svých knih.
Této knihy bych se nemohla...
Zdá se, že nejsem jediná, kdo se cítí nostalgicky.
- Měla jsi úžasný život. - Taky si to myslím.
Jen škoda,...
-...že jsi v něm nefigurovala víc. - Také si to myslím.
Vzpomínáš si na to? Rok 1954 a já jsem byla v prvním ročníku na vysoké.
To je tvoje poslední fotka, kterou mám.
Jestli jsi viděla jednu, pak jsi viděla všechny.
To je pravda.
Co se děje?
- Stalo se něco? - Už mě nebaví utíkat.
Že musím lhát dobrým lidem.
Tak přestaň.
Nikdo tě už neuhání.
Každý, kdo měl nějaké podezření je už dávno po smrti.
Nemusíš být navěky sama.
Nechybí ti někdo, koho bys mohla milovat?
- Bylo to už tak dávno. - Není to ono, když spolu nemůžete mít budoucnost.
O čem to mluvíš, nic jiného tě nečeká, jen budoucnost.
Myslím společnou budoucnost, zestárnout spolu.
Bez toho je láska jen bolest na srdci.
To platí pro všechny.
- Kolikrát jsem měla zlomené srdce? - Mnohokrát.
Kdybych měla tvou krásu a energii, zamilovala bych klidně zítra. Opravdu.
- Někoho jsem potkala. - Cože?
Na nový rok, vešel za mnou do výtahu.
- Proč jsi mi o tom neřekla? - Kvůli tvému pohledu.
Moc se neraduj, řekla jsem mu, aby mě nechal být.
Byla jsem hrozná, krutá.
Řekni mu, že tě to mrzí, že jsi udělala chybu.
Nemůžu, stěhuju se pryč.
Stěhuješ se do Oregonu, ne do Timbuktu.
No tak. Když to nechceš udělat kvůli sobě, udělej to kvůli mně.
Prosím.
- Zdravím. - Pomůžu vám nějak?
- Přišla jsem za Ellisem Jonesem. Neočekává mě. - Zkusím mu zavolat.
A vy jste...?
...se přišla omluvit.
Pane Jonesi, máte tady návštěvu.
- Určitě máte i jméno. - Jennifer Larsonová.
Prosím, řekněte mu, že chápu, jestli mě nechce vidět.
Přišla jsem se jen omluvit.
A říct, že můj život nebyl neskutečně delší, než si umí vůbec představit.
A byla jsem zarmoucená a...
A teď si uvědomuju, jak byl ke mně milý
a já jsem byla tak hloupá, že jsem to ignorovala.
A teď si to uvědomuju.
A proto mu chci říct, jak mě to upřímně mrzí.
A požádat ho, jestli by mohl přijít sem dolů...
a já mu to vynahradím, že ho dnes večer někam vezmu.
Prosím.
Jmenuje se Jennifer Larsonová a říkala, že chápe, jestli...
Vy jste to slyšel, dobře.
Chce vědět, kam ho vezmete.
Na místo, kde ještě nebyl.
- Zdravím. - Ahoj, Jenny. - No pojď.
Opravdu si myslíš, že jsem ještě nebyl na vrakovišti?
Ticho tam, je tu toho víc, než se na první pohled zdá.
Toto byl jeden z nejoblíbenějších kinematografů ve městě.
- Kino? - Ano.
V roce 1930 si žena jménem Mary Elizabeth Woodsová...
přečetla o boháči, který v Camdeně, New Jersey vytvořil příjezdové kino.
Takže pochopitelně chtěla mít svoje vlastní tady v San Franciscu.
Všichni si mysleli, že je šílená, což i byla.
A spala s každým, kdo nebyl její manžel.
A byla zvyklá se tvářit, že je lepší než ostaní, což vlastně...
Každopádně.
Kvůli místním předpisům nemohla mít kino pod otevřeným nebem,
tak přivezla všechny auta sem a támhle je plátno.
Bylo to úchvatné, teda předpokladám.
- Jsi připravený na to nejlepší? - Samozřejmě. - Dobře, podívej se nahoru.
Nechala si natáhnout zářící světélka.
Podařilo se jim vytvořit celé souhvězdí.
Není to překrásné?
Ano.
- Co to děláš? - No pojď.
Na zdraví.
Velkým paradoxem toho všeho je,
čím víc se naše technologie zlepšuje, vidíme stále dál a dál.
Ale ne do budoucnosti, ale do minulosti.
Události, jejichž světlo nás ještě ani nedostihlo.
Myslím, že nikdy nepochopím, proč historie zajímá tak málo lidí.
Budoucnost má také svoje kouzlo.
Mohli bychom si promluvit o té naší.
- Ellisi... - Ne o vzdálené budoucnosti.
- Myslím tento víkend. - Co máš na mysli?
Moji rodiče uspořádali oslavu výročí jejich 40ti letého manželství.
Je to odsud několik hodin.
Pojď se mnou.
Dobře.
Můžu řídit?
Pane bože, víš, že Saab nepatří zrovna mezi závodní auta.
A má to svůj důvod.
Občas bys mohla dupnout na ten pedál u tvé nohy.
Nevím, o čem to mluvíš.
Pane bože!
Promiňte.
Co to s tebou je?
- Udělej mi laskavost a zastav jí. - Nerada bych skončila mrtvá.
To je moje sestra.
Promiň.
- Nazdar, krasavče. - Chceš svést?
Co myslíš?
- Jak se máš? - Dobře, ahoj.
- Uhni, stále jezdíš v Saabu? - Taky tě rád vidím. - Ahoj. - Ahoj.
Kikki, toto je Jenny.
Jenny, toto je moje sestra.
- Rada tě poznávám. - Já tebe taky.
Měla jsi mi říct, že pojedeš autobusem. Vyzvedli bychom tě na nádraží.
Před dvěma měsíci jsem přestala používat telefony.
Z nějakého konkrétního důvodu?
Abych protestovala proti účasti telekomunikačních firem
ve vývoji moderních zbrojních systémů.
Kikki chodila na Berkeley.
Takže tohle je ta nová, co?
Už jste to spolu dělali?
Ano, před deseti minutami přesně tam, kde sedíš.
Takže co je to děvče zač? Ona tam pracuje?
Řekla jsem ti všechno, co mi Ellis řekl.
Děkuju.
Pěkná dívka,...
...která pracuje ve veřejné knihovně.
- Možná má ráda knihy a ticho. - A nebo si ho možná našla
a zjistila, že má peníze, tak se tam nechala zaměstnat, aby ho mohla dostat.
To bude určitě ono.
- Neměli by tady už být? - Ukliď stůl.
- Už jsou tady! - Ano, ano.
Jak vypadám?
Překrásně.
- Tak tady jste. - Ahoj, mami.
- Zlato, vypadáš úžasně. - Podívej, koho jsme vzali cestou.
Ahoj, zlatíčko.
- Takže to je Jenny. - Zdravím.
- Tak ráda tě poznávám. - I já vás.
Musíš být unavená z takové dlouhé cesty.
- Ne, nic to nebylo. - Zvládli jsme to za 18 minut.
To není směšné, dobře ví, že se mi nelíbí, když jezdí rychle.
Já jsem neřídil, to Jenny, přísahám. Myslí si, že má devět životů.
- Vemu ti kabát. - Kde jste byli tak dlouho?
- Zapomněli jste snad, kde bydlíme? - Ne.
Toto je můj otec William. Tati, toto je...
Adaline.
Jmenuji se Jenny.
Tati, jsi v pořádku?
Promiňte, to jen...
Vypadáš přesně jako jedna moje stará kamarádka.
Adaline Bowmanová.
To je moje matka.
- Ale ne? Vážně? - Ano. - Pane bože.
Znal jste ji?
Ano, ano.
Byli jsme si velmi blízcí, potkal jsem ji v Londýně.
Ano, žila tam v šedesátých letech. Těsně před tím než...
...než se přestěhovala do Paríže a poznala mého otce.
- Neuvěřitelné, jaká náhoda. - Jak je ten svět malý. - Páni.
Tak velmi se na sebe podobáte, musíte to slyšet ze všech stran.
- Co pamatuji. - Byli jsme si velmi blízcí.
To už jsi říkal, zlato. Nemůžu uvěřit tomu, že ses o ní nikdy nezmínil.
- Ale musel jsem. - Ne, ne.
- Pamatuji si všechny tvojé blízké přátele. - Jak se má?
Zemřela.
- Před šesti lety. - Ne, opravdu?
To mě velmi mrzí.
- Byla to vyjímečná žena. - Mají to v rodině.
- Pojďte, dáte si něco k snědku nebo k pití? - Ano, udělala jsem koláč.
Jsme unavení.
Myslím, že si raději půjdeme lehnout, jestli vám to nevadí.
- Já taky. - Opravdu?
- Dobře, spát můžete v zadním pokoji. - I ty spíš vzadu.
- Ahoj. - Ahoj. - Tak rád jsem vás poznal.
- Tati... - ano, ahoj, zlato.
Slečno.
Když s tím nepřestanete, zničíte si motor.
Díky, díky za skvělou radu.
Alespoň se pěkně opálíte.
Promiňte, zkusila jsem všechno, ale nechce nastartovat.
Potřebujete jen roztlačit.
Nedávejte ručku a já vás roztlačím. Pustíte spojku a nastartujete.
Dobře.
Děkuji.
- Připravený? - Jste připravená?
- Dobře. - Dobře.
Teď pustíte spojku.
Děkuji!
Nemáte za co.
Strávili spolu nasledujících pět týdnů.
A Adaline udělala něco, co zapřísahala sama sobě, že nikdy neudělá.
Stále jsi mi neřekla, jak se jmenuješ.
Adaline Bowmanová.
- Ale moji přátelé mi říkají Della. - To je krásné jméno.
Děkuji.
O tři týdny později mu skončil semestr a William se vrátil domů do států.
Adaline se vrátila s ním.
Ahoj, jak jsi se vyspal?
- Skvěle. - To je dobře.
Ta včerejší noc mě mrzí, nechtěl jsem tě ztrapnit.
Musí mi hrabat.
Bez obav.
- Ahoj. - Kdy jsi si šel lehnout?
Nebylo pozdě, chvíli jsem si četl.
Ahoj, zlato.
- Kde je Jenny? - Hned příjde.
Byla vzhůru celou noc a pořád se převalovala.
Ještě jsi mi neřekl, jak jste se vy dva poznali.
Potkali jsme se ve výtahu během oslavy nového roku.
- Kávu? - Ne, děkuji.
Ale já jsem jí předtim už viděl.
Bylo to v knihovně, četla knihu v Braillovém písmu
a věděl jsem, že je vyjímečná.
Tady máš, zlato. A to samé její matka.
Jak jsi poznal její matku?
Kousek za Londýnem.
Pokazilo se jí auto a já jsem jí ho pomohl opravit.
- Takže byla Angličanka? - Ne, jen tam studovala francoužštinu.
- Mluvila tak čtyřmi jazyky, ne? - Tak nějak.
- Páni. - Ano.
- Jenny také ovládá několik jazyků. - Opravdu?
- Kolik jsi měl let, když jsi ji potkal? - Měl jsem...
Byl jsem ve druhém ročníku medicíny, takže jsemm měl asi...
26?
Chtěl jsem seknout s medicínou, strašně jsem se nudil.
Ale...
Bál jsem se, že jsem už starý, abych začal od začátku.
Řekl....
Řekl jsem to Adaline a ona se mi vysmála.
Řekla mi, že to mám udělat, že nemám být hlupák.
Že život je příliš krátký.
Kdyby nebylo jí, zřejmě bych nikdy nezačal s astronomií nebo fyzikou.
Byla jen o několik let starší než já, ale byla tak chytrá.
Byla taková...
...sofistikovaná.
Byla...
- Co se děje, zlato? - To stačí, Williame.
- Co? Co se děje? - Myslíš si, že je to směšné?
Co tím myslíš? Co jsem udělal?
Byli jste si velmi blízcí, velmi blízcí. Řekl jsi to už dvakrát.
A měl bys vidět, jak se tváříš, když o ní mluvíš.
Budeš nostalgicky snít celý tento víkend?
Podívej, to jen...
tak velmi se na její matku podobá, že si vzpomínám na věci,
- o kterých jsem ani nevěděl. - Nelíbí se mi, že ze mně děláš tu druhou.
- Co tím myslíš? - Hlavně ne tento víkend.
- Tu druhou? - Ano.
40 let, zlato? No tak. Ta druhá? To ani náhodou.
- Zlato, jen přeháníš. - Opravdu?
Žárlíš?
Ano, žárlím.
Podívej, podívej.
Byl to jen flirt.
Bezvýznamný.
Znělo to tak, že jste byli víc než to.
Miluji tě.
- Já tebe taky. - Pojď sem.
Už běžím.
Není to zrovna romantický víkend, díky, že to bereš tak sportovně.
- Bez obav. - Přísahám, že ti to vynahradím.
Omlouvám se za svého otce, je to opravdu trapné.
Je milý.
Tvoje máma musela být mimořádná.
Ano, byla.
Kikki!
Takže, lidičky, otec vyhrál už 47-krát za sebou.
Tolik jsem investoval do tvého vzdělání, doufal jsem, že budeš větší konkurence.
- Už jsi to někdy hrála? - Ne, nikdy.
- Kikki, no pojď! - Musím? - Ano!
- Podstatou je získat co nejvíce takových trojuholníčků. - Koláčů. - Jsou tady sýry.
Jsou to trojúhelníky. Musíš jich mít co nejvíc v kruhu, abys vyhrála, dobře?
Většina otázek se ptá na takové hlouposti.
- A proto se to jmenuje "kvíz". - A tady je příklad.
"22. června 1938 jeden americký boxer obhájil titul šampióna v těžké váze,
když porazil Maxe Schmelinga hned v prvním kole".
- Tak to je těžké. - Ja vím, co myslíš?
Sony Liston?
- Joe Louis. - Ale dobrý tip, opravdu.
Ženy a box, roztomilé.
- Co prosím? - Co jsi to řekl?
Víte co, dámy? Jsme v jednom týmu.
- Hoďte kostkou. - Tak pojďme na to.
Jdeme na to.
- Ženy jsou růžové. - Ženy jsou růžové?
"Jak se jmenoval první prezident USA, který se narodil v nemocnici?"
Jimmy Carter.
To byla rychlovka.
- Štěstí začátečníka. - Nemyslím si, zkus to znovu.
"Při jaké příležitosti se poprvé objevila obruč?"
Na světové výstavě v roce 1956 v Schnectady, New York.
- "1956, světová výstava, Schnectady, New York ". - Pane bože!
- Dobrá práce! - Páni.
- Sýr. - Koláč.
Trojúhelník.
Skvěle, dobře tedy, pojďme na to.
- Vůbec žádný nátlak. - Necítiš něco?
Něco jako zápach prohry?
Říkali jsem si mezi sebou takový vtip.
Co se stane dřív? Táta prohraje v kvízu nebo se Della konečně objeví?
"Della"?
Vzpomínáš si na tu kometu, o které jsem ti říkal a můj táta ji objevil?
Pojmenoval ji "Della C 1981".
Po mojí pratetě Adele.
- Dobře, pojďme na to. - Ano.
- Do toho, tati. - Dobře tedy.
Jenny.
Náš vítěz.
"Která země nabídla Albertu Einsteinovi prezidentský post v 1952?"
Izrael.
to nic, tati, pořád tě máme rádi.
Jaký to je pocit, tati, jsi smutný?
Jsem v pořádku.
Podívejme se na druhou stranu, odstavec tři, paragraf H.
- Promiň. - To je v pořádku, jdu se projít. - Dobře.
Ano, přejděme na desátou stránku.
Kolik myslíš, že je v naší galaxii hvězd?
Nevím, 500 milionů.
Několik miliard.
Platón věřil, že každá duše má svoji hvězdu, ve kterou se po smrti změní.
- Pokud žiješ smrtelný život. - Věříte tomu?
Ne, ne, já jsem vědec, Platón byl filozof.
Básník.
Proč jste vaši kometu pojmenovali podle mojí mámy?
Pokud by byly všechny moje vyýpočty správné a ukázalo se, že nebyly,
byla by to jediná kometa, který se k zemi přiblížila nejblíže během 200 let.
Jinými slovy...přesně jako tvoje matka.
Těsně unikla.
Co tím myslíte?
Chtěl jsem ji požádat o ruku.
Měl jsem...
V kapse jsem měl zásnubní prsten.
Neprišla.
Těsně mi unikla.
Dobrou noc.
Williame.
Také vás milovala.
Páni, sotva jsme se seznámili, ne? Vím to.
A neměl bych nic říkat.
Radši nic neřeknu.
Ale běž, co je?
- Co se děje? - Musím ti říct pravdu.
Neumím si bez tebe představit svůj život.
Vím, že je to asi to poslední, co chceš teď slyšet,
ale začínám tě milovat, Jenny.
Nemůžu si pomoct.
Nevím, co mám na to říct.
Nečeklala jsem...
Prosím, nic neříkej, jen jsem chtěl, abys věděla, co k tobě cítím.
- Zdravím. - Jenny.
Netušíte, kde všichni jsou?
Ano, Kathy a Kikki šly na trh a Ellis si šel zaběhat.
- Dobře teda. - Počkejte, ve vlasech máte brouka.
- Promiňte. - Co je to? - Je to beruška.
Říká se, že přinášejí štěstí.
Našel jste ji?
- Ano, našel. - Děkuji.
Prosím, řekněte Ellisovi, že jsem se šla projít.
- Jsi v pořádku? - Pane bože.
- Trochu to zaštípe. - Udělej to rychle.
- Bez obav, zašiju to. - Dobře tedy.
Bože!
Promiňte, zdravím.
- Mohl byste nás vyfotit? - Samozřejmě. - Ne, ne.
Netřeba, já se nerada...
- No tak, bude to skvělé. - Já se nerada fotím.
Ne, jen zbytečně plýtváme filmem, jsem velmi stydlivá.
Tři, dva, jedna.
Vím to.
Vím, kdo jsi, Adaline.
Cože?
Jizva, máš stejnou jizvu, sám jsem ji zašíval.
Prosím.
Pravdu.
Williame.
Myslel jsem si, že přicházím o rozum.
Jak? Jak je to možné?
Ja nevím.
Byla jsem normální.
A potom jsem jednoho dne přestala stárnout.
Chtěla jsem ti to tak moc říct.
Ale nemohla jsem.
Víš, co by mi udělali.
- Byla bych... - Fenomén.
- Pokusný králík. - Ano.
Proto jsi odešla?
Proto jsi zmizela?
Neumíš si představit, jak mě to strašně bolelo.
Myslím... myslím, že vím.
Nikdy jsi to nikomu neřekla?
Ne.
Kdybych to někomu řekla, pak by to byl Ellis.
Ne, neutíkej.
Prosím, znovu nezmizni, kvůli Ellisovi.
- Adaline. - Prosím.
Všechny ty roky, co jsi prožila a nikdy jsi neměla žádný život.
Prosím, kvůli sobě a Ellisovi.
Zůstaň, Adaline.
Nevím jak.
Neutíkej, Adaline. Adaline!
Adaline, nedělej to, ne, Adaline, prosím.
Prosím, nedělej to. Adaline, ne, vzpomeň si na Ellise, prosím.
Adaline, prosím! Adaline!
ELLISI, PROMIŇ, NEMOHU, NEMOHU TO ANI VYSVĚTLIT. JENNY
Tati! Tati!
Tati, kde máš klíčky?
Je pryč.
A už se nevrátí, synku.
Co se právě stalo? A co tady to znamená?
- Tati, cos jí řekl? - Nic.
- Nemůže to vysvětlit. - Prosím, řekni mi, co ti řekla.
- Že to nedokáže. - Co nedokáže?
Změnit se.
Miluješ ji?
Synku.
- Poslouchej mě, miluješ ji? - Ano.
Jak to víš?
- Tati, já... - Je to jednoduchá otázka.
Jak to víš?
Protože bez ní nemá nic smysl.
Haló?
Promiň, zlato, nechtěla jsem tě vzbudit.
- Je všetko v pořádku? - Jen jsem ti chtěla říct...
- Co se děje? - Měla jsi pravdu, už žádné utíkání.
- Mami... - Zítra ti zavolám, dobře?
- To tak ráda slyším. - Miluji tě.
- Já tebe taky. - Sbohem.
Sbohem, mami.
Měsíc je odpovědný za mnoho věcí, které se stanou na povrchu Země.
Zbloudilý meteorit trefil Měsíc v roce 1178.
Výsledkem tohoto střetu byly extrémní přílivy
během každé fáze Měsíce v souostroví Ohňová země v Argentíně.
23 procentní nárůst přílivu během této noci...
vyvolal bouřku 3200 kilometrů od pobreží Pacifiku.
Která způsobila nárůst molekulární ionizace v atmosféře.
A poprvé za 78 let...
...začal padat sníh v této části Sonoma County.
V prvních fázích podchlazení se tělo snaží produkovat teplo zimnicí.
Když to selže, tělo sníží oběh krve na minimum.
Metabolizmus se zpomalí také na minimum.
Umíráte, ale neuvědomujete si to.
V posledním stádiu dýchá oběť jen jednou nebo dvakrát za minutu.
Nazývá se to stádium odloženého oživení.
Jenny!
O 22:07 klesne tělesná teplota Adaline Bowmanové na 30 °C.
Její srdce přestalo bít.
Poté po 107 letech života...
...byla Adaline Bowmanová oficiálne mrtvá.
Presně ve 22:09...
umístili zdravotníci dvě elektrody z defibrilátoru na hruď Adaline.
Počkali předepsaných pět vteřin, než do ní pustili 750 voltů.
Podívejte se do světla, prosím.
Zorničky reagují.
Jak se má?
Udělali jsme několik testů a nevidíme žádné trvalé následky.
- Je to skutečně obdivuhodné. - Je vzhůru? Mohu jít za ní?
Je vyčerpaná, ale na chvíli za ní můžete jít.
Děkuji.
Ahoj.
Jenny.
- Ahoj. - Ahoj.
Vím, proč jsi odešla.
Opravdu?
To kvůli tomu, co jsem ti včera večer řekl, že?
Řekl jsem ti, že tě miluju.
- A ty jsi se vylekala, neměl jsem to... - Pojď sem, Ellisi, i já tebe miluju.
I já tebe miluju.
Musíš něco vědět.
Co? Co přesně?
Tak za prvé, nejmenuju se Jenny.
- Pane bože, co se stalo? - Nic, nic, jen nehoda, jsem v pořádku.
Mám sa dobře.
- Toto je Ellis. - Zdravím.
- To o něm jsem ti říkala.
Rada vás poznávám.
Jsem Jennina babička.
Co je? Co se děje?
Ví o tom.
Ví o tom?
Zdravím vás, nechci vám pokazit zábavu,
ale chci vám něco říct. Nejdřív vám chci poděkovat,
že jste sem přišli. S Kathy jsme vám strašně vděční, že jste sem přišli.
Moc to pro nás znamená.
Že tu s námi můžete být a oslavit našich prvních 40 let manželství.
Když jsem poprvé potkal tuto kouzelnou slečnu...
pár let nazpět...
jasně jsem věděl, co chci ve své práci dělat,
ale nevěděl jsem, jakým se chci stát...
...mužem, když dospěju, jestli vůbec nikdy dospěju.
Ale potom oddanost, kterou vynaložila...
vůči našemu manželství, vůči rodině, vůči mně...
Hodnota její lásky...
Mě vedla k pochopení, že v životě nebudu mít větší cíl,
než být pro ni ten nejlepší možný manžel.
A stále na tom pracuju.
Připijme si na Kathy, lásku mého života...
moji zpřízněnou duši, matku mých krásných dětí.
Na Kathy.
O ROK POZDĚJI
A jsme zpět naživo z Times Square...
a dělí nás jen pár minut od momentu, na který všichni čekáme.
- Spouštění koule pro rok 2015. - Tady máš, zlato, hodné děvče.
Pospěšte si, nebo to zmeškáte.
- Já jsem připravený už 10 minut. - Vypadáš hezky. - Děkuji.
Já jsem taky připravená.
- Páni! - Potřebuju jen zapnout.
- Jsi si jistá, že nechceš jít s námi? - Určitě.
Svého partnera mám tady, pojď sem, zlato.
- Dobře, mám tě rád. - Já tebe taky.
Vezmu sebou kabelku a foťák.
- Má takové dlouhé fousy. - Ano.
Adaline, jsi v pořádku?
Ano.
V úplném.
Ve chvíli, kdy bylo srdce Adaline zasaženo proudem z defibrilátoru...
Tělesná struktura jejich genů získala svoji poddajnost,
což způsobilo, že znovu získala schopnost stárnout.
William měl nakonec pravdu.
Kometa "Della C 1981" se konečně vrátila.
O polovinu století později.
Ale tak jasná a velkolepá, jak předvídal.
Preklad: Mummy, Sarinka do SK, UniCorn do CZ