Koliko si dugo gluh na to uho?
Otkako znam za sebe.
Šuti! Miruj dok te pregledava liječnik!
Trebam udicu za cipla, s dugim vratom.
I čekić. -Udicu i čekić?
Evo udice... i čekić.
MANDOLINA KAPETANA CORELLIJA
Sad mirno...
Grašak...
Vrlo graškolik, ha?
Valjda si ga je gurnuo u uho kao dijete.
Zaboga, al´ je glasno!
Sve je glasno, moj vlastiti glas!
Gluhoća ti je izliječena. Zadovoljavajuća operacija.
Operacija?
Jedini sam kog znam tko je imao operaciju!
Kao da mi je glava puna hladne, bistre izvorske vode.
Budi razuman kad te već ljubazni doktor izliječio!
Ja mislila da si gluh!
Više nema isprika
kad zamolim da nešto pokupiš kad ideš doma
ili da prije crkve raspiriš vatru.
Možda me sad budeš čuo kad ti kažem
´Popravi stolac, Stamatis. Popravi krov, curi.´
Više ne moram govoriti glasno.
Nakon toliko vremena napokon malo mira!
Antonio,
sjećaš li se našeg otoka?
Ne mijenja se.
Na blagdan Sv. Gerasimosa
i dalje nosimo bolesne do svetog mjesta
i molimo za prestanak njihovih patnji.
Kad je Pelagija bila mala,
obećao sam joj napisati prošlost Cephallonije,
ali još uvijek nekako nisam našao vremena.
Želio sam da shvati kako tako mirnu zelju
mogu uzdrmati potresi i rat.
Želio sam da shvati zašto nas bozi nekad blagoslove
a zašto se ponekad ljute i protresu
i ispune nam živote s boli.
Želim da nauči lekciju o tome kako nas priroda uči
da ne smijemo pitati zašto smo ranjeni,
samo može li se rana zaliječiti.
Čisti psihološki fenomen.
Kako objašnjavaš čudo?
Može li Lenjin izliječiti lude, Staljin umobolne?
To je namješteno da ljudi ostanu robovi religije.
Ne urlaj, nisam gluh.
Želim opet vidjeti top.
Trebat ću kamenje s ceste, koliko ih možete sakupiti.
Odmah se vraćam.
Spremni, djeco? Začepite uši!
Kako boli! O, kako boli!
Hoće li umrijeti?
Na kraju hoće, jednoga dana, kao i svi mi.
Okreni se.
Dobri jaki gluteali.
Pelagijo...
Pričaj o glutealima. -Priđi, dobro pogledaj.
Zovi i prijatelje!
Gluteali...
...maximus, medius, minimus.
Maximus je vanjska površina iliuma
između prednjih i unutarnjih glutealnih crta.
Mandras!
Bit će dobro.
Rekli su da si nastrijeljen. Mislila sam da ću umrijeti!
Ne znam zašto uvijek upadaš u nevolje!
Imaš sreće što nemaš sina. Momci nikad ne odrastu.
Pogledaj me.
Stara prije vremena!
Prevruće je.
Riba se skriva u groti
ili hladi na dnu mora.
Ne, Mandras!
Spusti me!
Dobro...
Doznajemo da je grčki brod ´Eli´
torpedirala talijanska podmornica,
usprkos činjenici da Grčka nije u ratu.
Premijer Metax as prosvjedovao je pri vladi u Rimu,
no ona poriče odgovornost.
Stižu i izvješća o borbama
grčkih i talijanskih vojnika na grčko-albanskoj granici,
no talijanski veleposlanik u Ateni niječe glasine...
Što kažu?
Talijani u Albaniji, blizu granice.
Ima borbi. -Eto, čuješ?
Ali ne kane objaviti rat. -A što sam ja rekao?
Žele nas uhvatiti u snu, u mrklo doba noći.
Lažove smrdljivi! -Otac ti je bio jarac!
Tišina!
Prestanite se vrijeđati, ili ću kavu piti doma.
Mandras me želi oženiti.
Rekla sam da pita tebe.
Ja ga neću ženiti.
Ne voliš ga.
Oboje ste premladi. Za brak su svi premladi.
Mislim da ti možeš biti sretna samo sa strancem.
Zubarom iz Norveške...
...ili tako nešto.
Mandras ti nije ravan
a očekivao bi da bude bolji od svoje žene.
Napokon, muškarac je.
Evo što ću mu reći:
ja miraz ne dam.
Tko se udaje bez miraza? -Udaje se iz ljubavi!
Volim Mandrasa!
Što ću sad?
Ući u kuću Madrasove majke samo s vrećom odjeće?
O, i svojom kozom...
Neću se moći pokazati.
Smijat će mi se Cephallonia.
Što će ljudi govoriti...
Kako ćeš podnijeti sramotu?
Bit će rata. U ratu se događaju užasne stvari.
Koristi to za obranu.
I zatreba li, protiv sebe.
Udaja će morati pričekati.
Osvrćem se
i vidim ribare. Ratare.
Vidim snažne, zdrave muškarce rođene u slobodi.
No danas je naša sloboda u opasnosti.
Talijanska vojska pomela je Albaniju
i spremna je prijeći granice Grčke.
Smrt Mussoliniju!
Ako marite za domovinu,
morate je borbom obraniti. Javite su u rat u Albaniji.
Borite se za majke, djevojke, žene, djecu.
Borite se za slobodu svih Grka i život dostojanstva
i poštovanja.
Kad se vratim iz rata, vjenčat ćemo se.
Kuća... -Sagradit ću kuću za Pelagiju
na zemlji mog oca.
Znam da smo različiti.
Ne poznajem svijet. Pa gdje sam ja bio?
Što ja znam? Ne znam ni reći što u sebi osjećam.
Ne znam kako da ti kažem što mi je tu unutra.
No mislim
da znam
Pelagijo
da te volim.
Sutra idem u rat.
Zapleši sa mnom.
Pisat ću, obećajem.
Obećaj da ćeš ti pisati meni.
Mili, nisi mi pisao otkako sam te otpratila.
Obuzima me strah zbog toga što ne primam tvoja pisma,
jer si možda ranjen ili zarobljen.
More me more da si mrtav.
Ljeto je zamijenila zima
i ja ti pišem stoto pismo.
Ranjeni koji su se vratili donose strašne vijesti.
Smrzavica, nema hrane.
Ali od tebe ni riječi.
Svaki dan čekam poštu iz Argostolija
i svaki dan opet ništa.
I kao da ludim od brige i straha.
Trudim se da ne izgubim nadu,
no žudim za bilo kakvim osjećajem, makar samo boli.
Pobijedili smo! Pobijedili smo!
Gotovo je!
Pobijedili smo ih u Albaniji!
8000 naših protiv 14.000 Talijana
i morali su se povući.
Što je?
Hitler neće dopustiti da mu ponize pseto.
Pomoći će Mussoliniju.
Ovo pismo sam napisala desetak puta
i svaki put ga bacila.
Ne znam kako da opišem osjećaje.
Kao da već 100 godina od tebe očekujem odgovor.
100 godina čekam da se vratiš.
Pelagia?
Ovo je beznadno, posve krivo!
Nakon poraza Talijana Hitlerovi avioni napadaju
a njemačka vojska prokrčila si je put do Atene.
U luci Pireja uništeno je puno grčkih brodova.
27. travnja, atenski vojni načelnik, general Carvacos
službeno je predao ključeve grada njemačkom pandanu,
njemačkom potpukovniku von Sefenu
započevši tako diobu teritorija.
Hitler će zadržati izravni nadzor nad sjevernom Grčkom
uključujući Saloniku i južni otok Kretu.
Ostatak Grčke preuzima Hitlerov saveznik Mussolini,
premda će Nijemci zadržati vrhovnu vlast.
Bella bambina smjer 2!
Satniče Corelli...
´Odjebite´...
Neka poruči gradonačelniku,
ne preda li grad u roku od 5 minuta,
pokrenut ćemo vojsku i prodrijeti u zgradu.
´Ako ne znate što znači odjebite,
uđite, pa ćemo vam pokazati.´
´Odbijamo se predati
narodu kojeg smo porazili u Albaniji
i zadržavamo pravo
da se predamo njemačkom časniku značajnijeg čina.
Zato odjebite.´
Tko je to? Tko ste vi?
Sat. Gunter Weber. Časnik za vezu Grenadira u Lixouriju.
Satnik nije neki značajniji čin.
Na otoku je svega 200 Nijemaca
i satnik Weber je njihov najviši časnik.
Odlučili smo
da je predaja psu satnika Webera
prikladnija od predaje Talijanu.
Carlo Guercio javlja se na dužnost.
Gdje si služio? -Albanija.
Nitko od nas još nije bio u akciji.
Divizija Julia.
Borio si se za sve nas.
Carlo, znaš pjevati? Da te čujemo.
Nije važno.
Svi u bitnici članovi su opernog društva.
Evo borbenih pravila. Prvo:
Svi pozvani na dužnost moraju svirati neko glazbalo.
Žlice, kaciga,
češalj, papir i tako dalje.
Drugo: onaj tko kaže da je Donizetti bolji od Verdija
mora pjevati Feniculi Fenicula i pjesme o željeznici.
Treće...
Nečuveno! Nemoguće! Ne dolazi u obzir.
Činjenica je...
Žalim, no zapovjeđeno mi je da tu smjestim časnika.
Ja sam liječnik, ovo mi je ordinacija. Nema mjesta!
Zapovjeđeno mi je...
Briga me! Ne priznajem vašu vlast!
Samo malo...
Što je s nogom?
Imam jezive žuljeve. Čizme me ubijaju.
Kao časnik nabave raspolažete medicinskim potrepštinama.
Za vaše žuljeve treba mi
morfij, šprice, sumporna mast, alkohol, neosalvarsan,
jod, skalpeli, komprese,
zavoji, šarpija.
Možda da to donese vaš časnik... kad bude dolazio.
Moj otac nije tu.
Doći će večeras.
Ne znaš ni tko sam.
Mandras?
Došao sam pješice čak iz Epirusa.
Bez čizama.
Pisala sam ti svaki dan. Stotinu pisama.
Niti jednog odgovora.
Nikad nisam naučio
čitati i pisati.
Bože, kakav smrad. Gore od svinja.
Vidiš u što se pretvore kad na njih ne pazi žena.
Briga me ako je bio u ratu.
Pokupimo li buhe i uši, živa ću ga odrati!
Amonijak, ulje sasafrasa i cink za kraste.
Žena si, a štošta znaš.
Ti bar vidiš što dobivaš.
Baš i nije nešto, ha?
Zaljubite se u osobu, ne u tijelo.
Ljubav stiže i odlazi kroz oči, slušaj ti mene.
Potukli smo Talijane, bježali su.
Protiv Nijemaca nismo mogli.
Da znam kuhati,
mijenjao bih se s tobom.
Možda pođem u mirovinu.
Bella bambina.
Oprostite. Ne želim vas dovesti u neugodnost.
Satnik Antonio Corelli.
Ovo je jedan od naših junaka.
Ima 100 odličja za spašavanje života, nijedno za oduzimanje.
Hrabri Talijan je izrod prirode.
Govorite kao pravi grčki domoljub.
Da popričamo... Želim objašnjenje.
Zašto ste nagrdili spomenik? -Koji spomenik?
Promijenili ste natpis u latinicu.
Mislite nam izbrisati povijest? Tako vi ratujete?
Prosvjedujem!
Nema izlike!
Prosvjedujem zato što nisam za to odgovoran.
Bijedno.
Recite mi gdje ću spavati.
U sobi moje kćeri.
A ona? -To gdje spavam vas se ne tiče!
Noćas ću spavati u dvorištu, sutra zatražiti premještaj.
Ja sam se dogovorio.
Ostajete, htjeli ili ne!
Ali krevet vaše kćeri, ne bi bilo...
Briga me što mislite. Mene se to ne tiče.
Nisam ja agresor! Shvaćate?
Jako dobro. -Cephallonijska mesna pita.
Osim što, zahvaljujući vama, u njoj nema mesa.
Mogu donijeti hrane. Malo vina, panettone.
Nećemo hranu od neprijatelja! -Možda malo panettonea...
Idem prošetati.
Za sat počinje policijski sat.
Ovdje sam rođen. Ovo je moj otok.
Nećete ga uhititi?
Prkosi vam, oglušuje se na policijski sat.
Imate pravo.
Hitro, pištolj! Ustrijelite ga, ustrijelite!
Capitano Antonio Corelli.
Pokušaj...
Lemoni.
Lemoni, idi doma.
Hajde. Vrati se kasnije.
U vrijeme rata
moramo iskoristiti sve male bezazlene užitke.
Počela sam ti praviti prsluk.
Orlovi i cvijeće protkani zlatnim nitima.
Ali nikako da ih izjednačim.
Jedan cvijet je veći.
Jedan orao nije na istoj visini kao drugi.
A kad i pokušam izravnati, samo je gore.
Ne ide mi od ruke. -Možda da ga ubiješ?
Neprijatelj je.
Otruj ga. Neće znati kako je umro.
Dimitris i Spiros otišli su u partizane
barkom u Patru
i tko zna kamo dalje.
Trebao bih biti s njima. -Tek kad opet ojačaš!
Čitaj zadnje.
Zadnje koje si pisala prije nego sam se vratio.
Dragi,
tako dugo uopće mi se ne javljaš
i sva sam očajna i bespomoćna
i luda od brige.
Jučer sam ti napisala dugo savršeno pismo...
Slušaj.
Mandras!
Ne mogu ostati.
Pijani ste.
Da, priznajem. Pili smo, pjevali,
općenito bili nestašni.
Niste vojnik?
Sat. Antonio Corelli, 33. regimenta, artiljerija!
Vama je sve šala?
Ne. Nije sve.
Dobar trenutak da čujemo kako svirate mandolinu.
Zaboga, što to radite?
Baš sam htio početi. -Bilo je i vrijeme.
Prvih 45 i pol takta su za orkestar.
Allegro moderato e grazioso.
Orkestar moramo zamisliti.
Ne mogu opet odslušati to tapkanje.
Samo svirajte svoje.
Onda ću se zbuniti i neću znati gdje trebam upasti,
što bi u koncertnoj dvorani bila katastrofa.
Oprostite što ometam koncert.
Ispričavam se svim slušateljima,
onima na jeftinoj galeriji
i Vašim Veličanstvima u ložama,
uređeni nakitom i finim krznom.
No vrag me odnio mogu li zamisliti orkestar!
Idem u krevet.
Tu spava satnik?
Kanila sam te obići.
Odlazim, Pelagijo.
Ujutro.
Čamcem u Astakos.
Nije sigurno. -Ribar sam.
Poznajem te vode kao svoj dlan.
Neću da ideš.
Poginem li,
neće biti ni za što.
Preživim li,
ostatak života hodat ću uzdignute glave.
Reći će: ´To je Mandras, koji se borio za domovinu.´
Završila sam ti prsluk.
Ponesi ga, ako želiš.
Dvije strane nisu jednake.
Talijanski satnik...
14 tisuća vaših protiv 8 tisuća naših.
Mogli ste nas podaviti. -Da nije vaših prijana Nijemaca.
Moji prijani su moja bitnica.
Ljudi s kojima sam odrastao, moji sugrađani.
Što mislite o našem otoku? -Sviđa mi se.
A naše djevojke?
Što mislite o mojoj Pelagiji?
Zbogom, Pelagijo.
Moja prekrasna Pelagijo.
Heil Hitler! -Heil Puccini!
Gledam vašu zabavu i pomislih se predstaviti.
Vidio si gole žene i htio pogledati!
Već smo se upoznali. -Predaja pred vijećnicom...
Puno bolje vam idu zabave od prihvaćanja predaje.
Talijani smo. Čuveni po pjevanju, jelu,
ljubovanju. -Kako vam je ime?
Antonio Corelli.
Vi Nijemci uvijek imate najbolji duhan.
Koliko vas je ovdje? -Oko 1200,
pod pukovnikom Bargeom. -Držite nas na oku.
Ne odgovara vam imati saveznike?
Nisu svi nacisti plavokosi? -Ja sam iz Tirola.
Odrastao u austrijskim planinama.
Cijela moja obitelj i svi preci su tamnokosi.
Kao Adolf Hitler?
Niste mi rekli čin.
Ja sam brevis, Maximilliano je semibrevis.
Ovaj je polovinka, a momci su četvrtinke i osminke.
Piero je šesnaestinka, a Carlo
ostalo. Stanka između nota.
U opernom klubu imamo svoje činove. Inače sam satnik.
33. regimenta artiljerije. Pjevaš li?
Ne, ovaj, ne baš. Možda malo,
za sebe, u kupaonici.
Popij piće, veseli se i zapamti:
izraziš li ikad divljenje Wagneru, bit ćeš strijeljan,
bez suđenja i bez mogućnosti žalbe.
Otpočetka!
Lemoni.
Hajde.
Ubit ćete me?
Nije napunjen.
Nikad ni na koga nisam ciljao.
U životu.
Zacijelo vam je jako teško trpjeti nas.
Zacijelo vam je jako teško živjeti sa sobom.
Ležite na suncu, kupate se u moru
i koketirate s prostitutkama.
A ima ljudi koje znam, s kojima sam odrasla,
koji se bore za živote
i umiru za svoja uvjerenja.
A vi samo pjevate.
O čemu se ima pjevati?
Mi smo usred rata, a ne u operi.
Umišljate si da ste jako kulturni
s tjesteninom, panettoneom i napuhanom operom.
Ljetujte na nekom drugom otoku.
O čemu se ima pjevati?
Pjeva se za krštenje beba,
kad slaviš svadbu...
Muškarci pjevaju kad rade.
Vojnici pjevaju kad stupaju u bitku
a pjeva se i kad ljudi umru.
Uvijek u životu nađem nešto što vrijedi opjevati
i za to se ne mogu ispričavati.
A za činjenicu da sam vam prouzročio bol
ne mogu se ispričati dovoljno.
Sve dosad nisam mogao ni zamisliti
koliko sam vas uvrijedio.
Što je to? -Moje stvari.
To vidim. Zašto?
Bit ću u taboru s ljudima. To držim najpametnijim.
Shvatite,
dogovorio sam se s časnikom. Utanačili smo uvjete.
Bilo bi mi neugodno da ga iznevjerim.
Stoga mislim da morate ostati.
Vaša kći ne bi se suglasila.
Ona shvaća važnost održanja dogovorenog.
Reći ću časniku da nastavi opskrbu medicinarijama.
Drago mi je što sam vas upoznao.
Žalim zbog okolnosti.
Građani Cephallonije. U ova nevoljna i teška vremena
pokažimo svijetu kako dvije drevne kulture
mogu koegzistirati i ponašati se uljuđeno
jedna prema drugoj.
Pridružite nam se u večeri opuštanja
dok vam svima pružamo ruku prijateljstva.
Odmah se vraćam.
Prijatelj smatra da ste vrlo lijepi.
Zašto mi sam ne kaže? -Previše se srami.
Zanima ga hoćete li plesati.
Ne, ne mogu... ne s Nijemcem.
Ali mu zahvalite.
Recite da ne želim biti gruba.
Nemojte predugo.
Antonio...
Turska.
Iz Prvog svjetskog rata.
Detonirajmo je. -Eksploziv se sigurno pokvario.
Plutala je oko 20 godina.
Možemo prirediti predstavu.
Detonirat ćemo minu.
Bit će to fantastična eksplozija
i kad kucne trenutak
nitko ne smije na plažu.
Pratite tu gdje jeste.
Vi ste među najvećim budalama koje znam.
Htjeli ste paradirati, pa smo skoro svi izginuli.
Vidim da vam se miču usne, ali ne čujem ni riječi.
Proći će za koji dan.
Vaš tata kaže da će proći za koji dan.
Je li?
To kaže veliki liječnik? -Što to govorite?
Kažete da je život lijep otkako su stigli Talijani?
Čekam cijeli život. Kako sam samo preživjela prije vas?
Govorite
da vam falim kad me nema?
Toliko da ne mogu spavati. -Kad ste neku večer plesali,
vaše kretnje...
...okreti glave...
Pomislih da vas vječno mogu gledati.
Mislite da možete doći
i okrenuti mi cijeli svijet naglavce?
Jod.
Zavoji.
To je sve. Morfija nema.
Treba nam sav kinin.
12.000 naših na kopnu boluje od malarije.
Potrepštine ne stižu.
Nitko ne zna zašto, ni što se događa,
no odoh ja jesti.
Znate
kad sam upoznao Pelagijinu majku,
bila je obećana drugome.
Skoro me ubio.
Morao sam napustiti otok. Malo se pritajiti.
Ona želi učiti za liječnicu.
Mislite da bi bila dobra?
Mislim da bi bila jako dobra.
Još nešto...
Ovo je vrlo drevna zemlja.
2000. godina samo potresi i klanja.
Kod Samija i Fiskarda pokolji.
I tko zna gdje još. A bit će novih.
Samo je pitanje vremena.
Zato ne kujte planove.
Nakon rata
ostavit ću ga vama.
Vrlo ste ljubazni.
Saveznici su se iskrcali u ltaliji.
Svi možemo doma.
Ne mogu vjerovati. Stvarno želite kraj rata?
Što je vama Talijanima?
Nemamo mi vaše prednosti.
Prednosti? -Prednosti razmišljanja
da su ostale rase niže od vaše.
To je znanstvena činjenica.
Briga me za znanost. Bitan je moral.
Kakav je vaš?
Vidim li da se na nekoga obore drugi,
tog čovjeka smatram svojim bratom. To je moj moral.
Smatrao bih to osobnim.
I za mene je rat osoban.
U Prvom ratu izgubio sam oba djeda.
Vi ste ga i započeli.
Stric, dva ujaka.
Odrastao sam u zemlji gdje je teško bilo preživjeti.
Stalno gladni...
Znali smo samo za poraz. No sad...
Ponekad je bolje izgubiti
nego imati previše krvi na rukama.
Prekrasna je noć, sve je spokojno
i trebali bismo misliti na ljubav.
Prekrasno. Što je to?
´Pelagijina pjesma´.
Skladao sam tu pjesmu, jer vas volim.
Briga me ako svijet to zna.
Briga me i hoću li više ikad primiti mandolinu.
Dok sam svirao,
kao da su mi ruke bile od drva.
Svaka se nota doimala kiselom,
ustajalom.
Onda sam shvatio
da je besmisleno.
Beznadno.
Ne mogu izraziti što za vas osjećam.
Kad ga idući put vidiš, reci da imam njegovu mandolinu.
Ostavio ju je na trgu.
Još četiri mladića iz sela pridružila su se Mandrasu.
Constantineovi momci,
Kostasov brat... kako mu je ono ime? -George.
Tek mu je 15 godina.
Uvijek je obožavao Mandrasa.
Voliš ga?
Zaručili smo se.
Ne govorim o Mandrasu.
Kad se zaljubiš, to je privremeno ludilo.
Nahrupi poput potresa a onda se umiri.
A kad se umiri, moraš odlučiti.
Moraš otkriti je li vam se korijenje ispreplelo
tako da je nezamislivo više ga ikad razdvojiti.
Jer
to je ljubav.
Ljubav nije zadihanost. Nije uzbuđenje.
Nije žudnja za parenjem svakog trenutka u danu.
Nije zamišljanje noću da ti ljubi svaki dio tijela.
Ne,
ne crveni.
Govorim ti par istina.
To je ´zaljubljenost´,
ono u što svatko od nas može sebe uvjeriti.
Sama ljubav je ono što preostane
kad zaljubljenost izgori.
Ne zvuči baš uzbudljivo, ha?
Ali jest.
Misliš li ti
da ćeš uskoro tako pomišljati
na satnika Corellija?
Moraš biti časna
i poštivati Madrasa i njegovu majku.
I...
...moliti za oslobođenje otoka,
jer tada sve
postaje moguće.
Drosoula...
Cijelu noć mislim na Mandrasa,
na sebe i Mandrasa
i na to koliko smo dugo razdvojeni.
Kad si stigao?
Gdje ti je prsten?
Prst mi je stanjio.
Pomislih da ću ga izgubiti.
Gdje ćeš biti? -Da te nešto zamolim...
Moramo vidjeti talijanskog satnika.
Čim uzmogneš, zamoli ga da se nađe s nama.
Hamburška luka u Njemačkoj trpi 2. dan zračnog napada
blizu 800 britanskih zrakoplova,
dok je većina grada u ruševinama.
Italija. Rim je napokon pokleknuo pred saveznicima
nakon tjedana žestokih borbi
i velikog bombardiranja glavnoga grada.
Savezni komandosi pomno motre
na sredozemne zemlje pod njemačkom okupacijom.
Ne zna se što će Njemačka nakon povlačenja Talijana,
no zacijelo će preuzeti mnoge strateške teritorije.
Hitler šalje pojačanja kroz Balkan prema Grčkoj,
dok nacisti teško održavaju opskrbu Sjeverne Afrike.
Vratio se Mandras. Želi te vidjeti.
Gotovo je. Gotovo!
Mussolini je pao. Idemo doma!
Puk. Barge i ja dogovorili smo da datum predaje
našeg teškog naoružanja i strojnica
bude 15. rujna. To je za 5 dana.
Zašto da položimo oružje? Bili su nam saveznici.
Zašto da nam diktiraju uvjete? -Predali smo se.
Mussolini se predao Britancima i Amerikancima!
Pukovnik Barge i ja smo se dogovorili.
Predamo li oružje,
imamo li jamstvo da neće koristiti silu protiv nas?
Imam osobno uvjerenje puk. Bargea i časnika
da imamo slobodan prolaz.
Moji ljudi neće pristati poći kući bez oružja.
Predaš li oružje u ratu, više nisi muškarac.
Da si na njihovu mjestu, da si Nijemac,
i ti bi zbog vlastite sigurnosti želio
da oružje ne završi kod saveznika ili Grka.
Ili se ne okrene protiv tebe.
Tako je.
Sigurno se radujete povratku kući.
Zacijelo ima ljudi koji će vam se radovati.
Vaša obitelj, majka,
supruga,
djevojka.
Tražili ste me? -Trebamo oružje.
Strojnice, streljivo, mine,
sve što može.
Da vam predam oružje? Znate da ne mogu.
Predali ste se.
Nećete se boriti, pa što će vam oružje? Mi se branimo.
Na kopnu se skuplja velika njemačka vojska.
Korintskom kanalu približava se 117. Jaeger divizija.
104. se spušta na jug iz Jugoslavije.
Tada se i ne možete opirati. -Osim ako ne krenemo sad.
Znate li da su na otoku Lefkadi
svi Talijani koji su se predali poslani u logore?
Pošli su doma.
U Albaniji su skrenuli vlakove.
U ovom ratu teško je znati kome vjerovati.
Jedno je sigurno: Nijemcima nikako.
Sinoć sam sanjao da sjedim u restoranu na Piazzi Navona
i jedem juhu di cozze piccante,
pa tagliarine al boscaiolo.
Puk. Barge traži da povučem bitnicu s plaže Antisamos.
Kane li dovesti teška pojačanja,
to je pravo mjesto.
To je zapovjed?
Satniče,
ne želite doma?
Propustit ćete nas?
Zapovjeđeno je da nadzirem predaju vašeg naoružanja.
Rok predaje je sutra u podne.
Ovo je zapovjedio puk. Barge.
I zamolio da vas uvjerim da ćete, predate li oružje,
dobiti slobodan prolaz.
Kao i talijanski garnizon na Lefkadi?
Lefkadi?
Ali oni su položili oružje i pošli kući.
Zacijelo se raduješ što ćeš opet vidjeti ltaliju.
Možemo li ostati u vezi?
Mislim, nakon rata, jasno.
Dobit ćeš moju pušku
kad popušim cigaretu.
Miči ruke, gade!
Shvaćam vašu zabrinutost. I ja bih postavljao pitanja.
Istražit ćemo što je bilo...
Ja ću vam reći. Četiri moja čovjeka su mrtva!
Poduzet ćemo odgovarajuće korake. -Što to znači?
Da obiteljima tih ljudi mogu napisati
da će se ubojicama suditi
i da će pravda pobijediti?
Oružjem ste iznudili predaju,
zaplijenili nam oružje,
a navodno smo saveznici. -Satniče Corelli!
Trebamo nekakvo jamstvo.
Zapovjed o razoružanju ne potječe iz mog stožera.
Pristali smo na predaju oružja sutra u podne.
Želimo jamstvo da više nijednu postrojbu
nećete prisilno razoružavati prije isteka toga roka.
Jamčim da ćete do podneva već biti na putu kući.
Ovo nije naš rat.
To je stvar Grka i Nijemaca.
Ostavio bi ih da se bore sami?
4. regimenta držat će Antisamos.
5. je u rezervi kod Assosa, 8. i 9. vodim u Argostoli.
Svi topovi da su na položajima sutra do zore.
Ako se opremo, možemo ih potući. -Ako pošalju avione?
Ne idi u Argostoli. Kloni se plaže Antisamos.
Legnut ću na put da ne možeš poći.
Stalno drži pištolj uza se.
Vrati mi se. -Obećaj mi.
Kad bude gotovo, vratit ćeš mi se.
Znam što osjećate.
Mislite, ako pogine, zaustavit će se svijet.
Pazit ću na njega.
Mama!
Ostani. Nije sigurno.
Drosoula!
Eleni!
Što to radite?
Ona je izdajica i kurva!
Pomozi!
Upomoć!
Neprijatelj je 100 metara daleko. Stiže teški oklop!
Gunter?
Gunter...
Miči se!
Ubij me...
Živ je!
Živ je.
Bio je živ kad sam ga pronašao.
Komadići odore i rupe od metaka. Krhotine rebara.
Daj... -Nisam kirurg!
Nemam penicilina, sterilne vode, nemam seruma.
Molim te, oče!
Drži.
Slomljena su mu četiri rebra.
Tata!
Antonio, ne miči se! Ne miči se!
Pomakneš li se, iskrvarit ćeš!
Moraš mirovati.
Neću...
Ležao si ispod Carlova tijela.
Da nije bilo njega,
ne bi bio živ.
Kako sam dospio ovamo?
Našao te Mandras.
Antonio... pokušaj nešto popiti.
Što bi za ručak?
Jasno, nemaš izbora.
Ali da imaš...
Trebali smo nešto,
čelik...
žicu, da povežemo kosti.
Jasno treba ih izvaditi u nekoj budućnosti.
Mogu pokušati negdje nabaviti nove.
Raspitat ću se.
Što to radiš? -Nađu li me, oboje će vas strijeljati.
Ubit će te ako odeš. -Nije mi tu mjesto!
Nikad nije ni bilo!
Gledajte što se dogodilo otkako sam došao.
Volim te.
Nisam ti to smio dopustiti kad nisi ni bila moja.
Ne! Nemojte!
Lemoni!
Idi!
Idi doktoru lannisu!
Idi!
Mamica će se vratiti!
Dimitris će te na vesla odvesti do broda.
Sutra navečer bit ćeš doma.
Moramo poći.
Morala sam te vidjeti, posljednji put.
Moramo poći!
Ništa ne govori.
Pogledaj me.
Moramo poći! -ldi.
Idi!
Idi.
Zašto si ga spasio?
Zašto ga nisi ostavio da umre?
Htio sam da me opet voliš.
U Albaniji sam ih natjerao da mi ih sva pročitaju.
´Mandras, volim te. Mandras, želim te.
Mandras, kad se vraćaš?´
Jednog dana drukčije pismo.
´Ne znam kako da opišem osjećaje.
Kao da stotinu godina čekam da mi se javiš.
100 godina čekam da se vratiš.
Jednom sam mislila da mi je srce preplavljeno ljubavlju,
sad osjećam tek prazninu.
Mislim da je to bio privid
i da te nikad nisam ni voljela.´
Oprosti.
Rat za koji smo držali da neće prestati, gotov je.
A otok kog smo smatrali zauvijek izgubljenim,
opet je naš.
U liječničkoj kući sad nas je troje.
Liječnik,
njegova kći, koja uči za liječnicu,
i Lemoni.
Za tebe.
Iz ltalije.
Što je?
Ploča.
Trebali bismo početi spremati večeru, eto što.
Antonio...
Ne znam hoće li te ovo pismo naći
i jesi li uopće živ.
Možda je ploču poslao netko drugi,
pa zato i nema poruke.
Rado bih rekao da je Pelagia sretna,
ali je puna suza kojima ne da da teku
i tuge koju liječnik ne može izliječiti.
Za bol koju smo propatili krivi sebe
a možda i ti činiš isto.
Znaš da nisam pobožan čovjek,
no vjerujem u ovo:
Postoji li rana, moramo je pokušati zavidati.
Boli li nekoga za koga postoji lijek,
moramo ga potražiti i pronaći.
Ako su bozi odlučili da moramo preživjeti,
onda postoji razlog.
Gdje je danas tvoje čudo?
Što da kažemo o ovome?
´Budi se. Donesi drva.
Popravi krov. Oliči kuću.´
Izluđuje me.
Dok sam bio gluh, nisam čuo kako zanovijeta. A sada...
Preklinjem te, pomozi mi.
Vrati mi grašak u uho.
latre?
Tražila sam Lemoni.
Niže je na putu.
Bio sam do kuće.
Više ne postoji.
Gradimo novu.
Tvoj otac je pisao da si dobila ploču.
Na gitari...
Drukčije je.
Pokušao sam živjeti bez tebe.
Natjerati se da vjerujem kako mogu bez tebe.
Ožiljak je dobro zarastao.
Stamatis, voliš li ti svoju ženu?
Ako voliš svoju ženu,
savjetujem da joj budeš dobar.
Donesi drva prije nego te zatraži.
Ako joj je hladno, zaogrni je maramom.
I donesi joj cvijeće kad god ideš s polja.
Nećeš mi vratiti grašak u uho?
Ma ne, ne...
Bilo bi to protiv Hipokratove zakletve.