www.titlovi.com
Prevod i obrada: novy78 (Novica Kontić)
LUSI
Život nam je podaren pre milijardu godina.
Šta smo uradili s njim?
Lusi. To je prosto kao pasulj.
Samo uđeš i izađeš. -Zašto sam to ne obaviš?
Hoću da ga iznenadim tako što ću poslati ribu kao što si ti.
Pomutićeš mu pamet. -Šta je unutra?
Dušo, nemoj da si paranoična.
Veruješ mi, zar ne?
Ričarde, stvarno mi se sviđaš,
ali trenutno moram da brinem za sebe. Moram da...
Nemam pojma. Moram da se koncentrišem na toliko toga.
Šta radiš? -Idem kući jer imam ispite u ponedeljak.
Treba da se istuširam i moram da učim.
Pre neki dan sam bio u muzeju i znaš šta sam otkrio? -Šta?
Prva žena na svetu se zvala Lusi.
Zato bi trebalo bolje da se osećam? -Da.
Ne. -Zvaću te.
Dobro, dobro.
Biću iskren. Ne mogu sam da dostavim torbu.
Imao sam malo trzavica s ovim likom.
Ništa krupno, ali ako je ti odneseš, problem rešen.
Kad uđeš, idi pravo do recepcije. Traži da pozovu g. Janga da siđe.
Kada siđe i preuzme torbu, osmehni se i odskakući dalje.
Pogledaj. Odavde se vidi recepcija.
Hajde. -Šta je u torbi?
Nemam pojma, neka papirologija.
Je l'? Daj da vidim. -Zaključana je.
Samo g. Jang zna šifru.
Ja sam samo dostavljač. -Jesi li plaćen za ovo?
Jesam, na neki način. -Koliko?
Da li mi to pregovaramo? -Hoću da znam koliko si plaćen.
Hiljadu dolara. -Plaćaju te hiljadu dolara
za dostavu papirologije? Stvarno? -Ne znam.
Treba mi deset minuta da zaradim hiljadarku, a ostalo me se ne tiče.
Ne tiče se ni mene. -Slušaj! -Šta?
Podelićemo na pola. U redu?
To je 500 dolara tebi i 500 meni. -Ričarde, javiću ti.
Ovo je već treći put ove nedelje da se pojavljujem
kod istog hotela s istim kaubojskim šeširom.
Problem rešen. Idi, čekaću te.
Lusi, dušo, radio sam ovo već gomilu puta. Obična papirologija.
Verovatno neki nacrti za kopiranje brendova. Tako to ide u ovoj zemlji.
Čak je i moj Stetson ovde napravljen. Pogledaj.
Piše na etiketi: "Napravljeno u Tajvanu".
Vidimo se kauboju s lažnim Stetsonom. -Dušo, molim te.
Ričarde, moram da idem.
Šta to, dođavola, radiš? -Izvini. -Šta radiš?
Izvini, ali mi zaista treba tvoja pomoć. -Prekini! Skidaj ovo s mene.
Ne mogu. -Skini to, smesta! -Samo g. Jang ima ključ.
Ne! -Samo zatraži da ga pozovu s recepcije.
Skini to odmah. -Izvini, ali nemam izbora.
Što pre uđeš, pre ćeš se vratiti.
Ne mogu da verujem da si mi ovo uradio.
Biću ovde. Imaš moju reč. -Tvoja reč ne vredi ništa.
Vredi 500 dolara i to unapred.
Ti si seronja. -A ti si divna.
Gospođice, mogu li da vam pomognem?
Da.
Došla sam kod
gospodina Janga. -Da.
Šta da kažem, ko ga traži?
Ričard.
To nisam ja, Ričard me šalje.
Kako se zovete?
Ne, Ričard.
Ričard traži mesto za parkiranje.
G. Jang ipak želi da zna vaše ime.
Lusi. -A prezime?
Samo Lusi. Ako bi...
Ako može da požuri, jer moram... -Samo tren dok prevedem.
G. Jang stiže. Ostanite ovde.
Mogu li da sednem? -G. Jang je rekao da ostanete tu gde jeste.
Mislim da je bolje da ostanete baš tu gde ste.
Izvinite me.
Ne!
Molim vas!
Šta to radite? Ja ništa ne znam.
Ništa ne znam. Molim vas.
Ne! Molim vas.
Govorite li engleski?
Pričam pomalo i španski.
Da, ja sam Lusi. Došlo je do neke zabune.
Trebalo je samo da isporučim tu torbu.
Ako ste izgubili ključ, ne morate da mi odsečete ruku.
Možete samo da presečete lanac.
Molim vas.
Preklinjem vas.
Ne. Ne!
Molim vas.
Zdravo, gđice. Ja govorim engleski i prevodiću za g. Janga.
Molim vas, recite mu da nisam ništa uradila.
Ništa ne znam.
Sve ovo je jedna velika greška. Molim vas da mu to kažete.
Dobro, dobro. Samo trenutak.
G. Jang želi da zna šta je u torbi. -Ne znam šta je u torbi.
Govorite li engleski ili ne govorite? -Govorim.
Studirao sam godinu dana u međunarodnoj školi u Njujorku.
U redu.
Ričard mi je dao kofer da ga predam vama. To je sve što znam.
Recite mu to, molim vas.
Dao mi je papir na kom pišu neki brojevi. Ne znam šta je to.
To je šifra za otvaranje torbe.
Šta se zaista nalazi unutra? -Ništa opasno.
Zašto ga onda sam ne otvori?
Ne veruje g. Ričardu. -Ni ja ne verujem Ričardu.
Zabavljamo se tek nedelju dana.
U redu. -G. Jang insistira da otvorite kofer.
Dobro, dobro.
Molim te Bože, pomozi mi.
Želi da požurite. G. Jang ima i drugih obaveza.
Možete li da opišete sadržaj kofera?
To su četiri plastične kesice u kojima je
neki plavi prah poput... Možda je ipak ljubičaste boje.
Ne znam, izgleda odvratno.
G. Jang želi da vam ponudi posao.
Posao?
Ne želim posao.
Ako je život počeo pre približno milijardu godina,
moraćemo da čekamo 400.000 godina
da vidimo formiranje prvih nervnih ćelija.
Tu počinje život kakav znamo.
Formira se tek nekoliko miligrama mozga.
Još uvek nije moguće utvrditi bilo kakve znake inteligencije.
Deluje više kao refleks.
Jedan neuron i živi ste.
Dva neurona i već se krećete.
A kretanje povlači sa sobom neke zanimljive stvari.
Životinje na Zemlji postoje milionima godina unazad.
Uprkos tome, većina vrsta koristi samo 3-5% moždanog kapaciteta.
Tek kad pogledamo ljudska bića,
kao vrhovna bića među životinjama,
konačno nailazimo na vrstu koja koristi nešto više kapaciteta.
Deset procenata možda ne izgleda mnogo, ali jeste
ako pogledamo šta smo sve postigli pomoću njih.
Hajde da razmotrimo jedan poseban slučaj.
Jedino živo biće koje koristi svoj mozak
bolje nego mi - delfin.
Procenjuje se da ova neverovatna životinja
koristi do 20% svog moždanog kapaciteta.
Ova sposobnost im omogućava
da imaju sistem eholokacije koji je efikasniji
od bilo kog sonara koji je izumeo čovek.
Ali delfini su svoj sonar razvili prirodnim putem.
Ovo je ključni deo naše
današnje filozofske refleksije.
Možemo li zaključiti stoga da su ljudi više zaokupljeni
time da imaju, nego da budu?
Lusi. -Šta si mi uradio sa želucem?
Ništa. Samo mali horizontalni rez.
Veoma dobro obavljeno i...
Za najviše mesec dana ožiljak će biti gotovo neprimetan.
Neće se ni primećivati sledećeg leta na plaži.
Nije me briga za ožiljak.
Da li vas brine to što smo vas otvarali?
Budite spokojni, nismo vam izvadili neki organ ili bilo šta.
Samo smo vam ubacili paketić u stomak.
To je nova droga koju će klinci u Evropi obožavati. Verujte mi.
Šta je to? -Naučni naziv joj je CPH-4.
Nije naročito seksi, gledano s komercijalne strane.
Još uvek pokušavamo da smislimo nešto popularnije.
Imate neki predlog?
Izvinite me.
Dobro došli. Dobro došli i uđite.
Divno.
Izvrsno, izvrsno.
Veličanstveno. Divno, divno.
Kako ste? -Veoma dobro.
Tako. Najpre, mnogo vam hvala
što ste uzeli učešće u ovom poduhvatu
koji će sigurno proteći besprekorno.
Ovi ljupki pasoši i karte će vam omogućiti
da se vratite kući u narednih 24 časa.
Po dolasku će vas preuzeti naši ljudi
kako bismo povratili našu robu.
Onda ćete opet steći slobodu koju ste itekako zaslužili.
Siguran sam da ne moram da vas podsećam,
ali za sve one koji pokušaju
da upozore ili da se predaju vlastima,
znajte da imamo imena i adrese porodica svakog od vas,
pa čak i dalekih rođaka.
Zato se uzdamo u vašu potpunu diskreciju.
Dobro. Gospodo i damo,
dozvolite da budem prvi koji će vam poželeti
srećan put.
Ljupko. -Prodavaćete ovo?
Bojim se da nam je takav poslovni plan.
Za primitivna bića poput nas, život izgleda ima samo jednu svrhu:
da se dobije na vremenu.
To egzistiranje u vremenu se takođe čini
kao jedina prava svrha svih ćelija u našem telu.
Kako bi postigle taj cilj, ćelije od kojih su sazdani
i kišna glista i čovek, imaju samo dve mogućnosti:
da budu besmrtne ili da se razmnožavaju.
Ako stanište nije dovoljno pogodno i bogato hranom...
Ćelija će izabrati besmrtnost.
Drugim rečima, samodovoljnost i samoupravljanje.
S druge strane, ako je stanište pogodno...
Izabraće da se razmnožavaju.
Tako će nakon smrti preneti suštinsko znanje i informacije
ćelijama potomaka, koje će dalje prenositi i tako redom.
Ovo znanje i iskustvo se prenosi dalje kroz vreme.
Dobro, ostani prisebna.
Moraš čekati i kupovati sebe vreme.
Usput ćeš nešto smisliti. Samo sedi na avion.
Sedi na avion i idi odavde. To je sad najbitnije.
Štedi vreme i ništa ne pokušavaj. Ostani hladne glave. Živa si.
Živa si i samo to je bitno. Samo čekaj.
Uštedi na vremenu.
Štedi vreme.
Nisam raspoložena.
Hajde da na trenutak zamislimo kakav bi nam bio život
kad bismo mogli da koristimo, recimo,
dvadeset posto kapaciteta našeg mozga.
Ta prva faza će nam omogućiti kontrolu nad našim telom.
Gospodine. -Da? -Da li je to naučno dokazano?
Trenutno je to samo hipoteza. Priznajem.
Ali ako razmislite o tome, shvatićete da su
Grci, Egipćani i Indijanci znali za postojanje ćelija
vekovima pre pronalaska mikroskopa.
A šta tek da kažemo za Darvina, koga su svi smatrali budalom
kad je izneo svoju teoriju evolucije.
Na nama je da poguramo pravila i zakone
i pređemo s evolucije na revoluciju.
Stotinu milijardi neurona po čoveku,
od kojih je samo 15% aktivirano.
U ljudskom telu postoji više veza nego što je zvezda u galaksiji.
Posedujemo gigantsku mrežu informacija,
kojoj skoro da nemamo pristup.
Gospodine. -Da? -Koja bi bila sledeća faza?
Sledeća faza bi verovatno bila kontrolisanje drugih ljudi.
Ali za to bismo morali da pristupimo bar 40% kapaciteta našeg mozga.
Nakon kontrole nad sobom i drugima,
na red dolazi kontrola materije.
Ali tu već zalazimo u sferu naučne fantastike
i znamo koliko i pas koji gleda u Mesec.
Izvinite, gospodine. -Da?
Šta bi se desilo kad bi neko nekako
uspeo da otključa svih 100% moždanog kapaciteta?
Sto posto? -Da.
Nemam predstavu.
Hej!
Hej! Govoriš li engleski? -Ne! Ne!
Govoriš li ti engleski? -Da, da. -Vodi me odmah u bolnicu.
U bolnicu.
Moja noga! Moja noga!
Bolnica. -Sačekaj me.
Gospođice?
Hej, gospođice! -Potrebna mi je pomoć. Hitno je.
Ne smeti da budete ovde. Operišemo.
Molim vas, izađite napolje.
Ionako ga ne biste uspeli spasti.
Tumor je zahvatio moždanu koru i kičmenu moždinu.
Neko je stavio u mene pakovanje droge. Hoću da ga izvadite. Curi.
Učinite to odmah. -Dobro. Samo da
spremim lokalnu anesteziju. -Nema potrebe.
Dobro. U redu.
Smirite se, molim vas. Spustite pištolj.
Želim samo da pogledam. Može?
Mogu li? -Da.
Halo. -Mama. -Hej, Lusi.
Dušo, lepo te je čuti.
Koliko je sati tu?
Ne znam, noć je. -Sačekaj malo da prekinem drugi poziv.
Morao bih da uđem unutra.
Evo me. Ne luduješ previše? Obećala si da ćeš paziti na sebe.
Trudim se mama, trudim se.
Hvala što si nazvala ovako iznenada.
Otac će ti biti tužan što te nije čuo. Još se nije vratio iz teretane.
Obično nas zoveš ujutro. -Mama. -Da?
Osećam sve.
Kako to misliš, dušo?
Prostor i vazduh.
Vibracije.
Ljude.
Mogu da osetim gravitaciju.
Osećam kako se Zemlja okreće.
Kako mi telo emituje toplotu.
Krv u mojim venama.
Osećam svoj mozak.
Najdublje delove svog sećanja.
Dušo, veza je loša. Ne čujem te baš dobro.
Šta si rekla za sećanja?
Bol u ustima dok sam nosila protezu.
Sećam se osećaja tvoje ruke na mom čelu dok me je tresla groznica.
Sećam se kako sam mazila mačku. Bila je tako mekana.
Mačku? Koju mačku, dušo?
Sijamsku, plavih očiju i slomljenog repa.
Dušo, ne možeš se sećati toga. Nisi imala ni godinu dana.
Sećam se ukusa tvoga mleka u mojim ustima.
Topline, tečnosti...
Dušo, o čemu govoriš?
Samo sam htela da kažem da volim tebe i tatu.
Dušo. -I želim da ti zahvalim
za hiljade poljubaca koje još uvek osećam na svom licu.
Volim te, mama. -I ja tebe, dušo.
Više od svega na svetu.
Koliko je ostalo?
Petsto grama.
Koliko treba mom telu da se oslobodi ostatka?
Da bih odgovorio na to, moram znati šta je u pitanju.
Mogu li? -Slobodno.
CPH-4.
Pričajte mi o tome.
Trudnice proizvode CPH-4 u šestom mesecu trudnoće.
U veoma malim količinama.
Ali za bebu to ima snagu atomske bombe.
Pruža fetusu neophodnu energiju za formiranje svih kostiju u telu.
Čuo sam da pokušavaju da naprave sintetičku verziju toga.
Nisam znao da su uspeli.
Ako je to stvarno CPH-4
i to u ovoj količini, čudi me da ste još uvek živi.
Ne zadugo.
Učenje je uvek bolan proces.
Kao kada si mali, pa ti kosti rastu i sve te boli.
Veruješ li da mogu da se setim zvuka sopstvenih kostiju kako rastu?
Kao neko žuljanje ispod kože.
Sad je sve drugačije. Kao na primer,
zvuk muzike koji sad razumem. Ili tečnost.
Zanimljivo je kako sam ranije bila zabrinuta time
ko sam i ko želim da budem
i sad kad imam pristup višim nivoima mozga, vidim stvari jasnije
i shvatam da je ono što nas čini nama samima u stvari primitivno.
Sve su to prepreke.
Ima li to smisla?
Kao ovaj bol koji osećaš.
Sprečava te da shvatiš.
Sve što trenutno znaš je bol. Samo za to znaš. Bol.
Gde su ostali?
Drugi koji prenose drogu. Potreban mi je ostatak.
Iz medicinskih razloga.
Berlin.
Pariz.
Rim.
Hvala ti što si podelio to sa mnom.
Dobro veče, profesore. -Dobro veče, Andre.
Hoćete li večerati u sobi? -Nažalost, hoću.
Iscrpljen sam. -Lepo se odmorite. -Hvala.
Prestravila si me. Zvoniš kao neka ludača.
Nedostajala si mi.
Takođe.
Da nisi izgubila ključeve? -Nisam.
Mogu li da pozajmim tvoj laptop? -Naravno.
Juče sam čitav dan bila na audiciji. Bilo je strava.
Puste te da stojiš ceo dan i zabole ih za tvoje vreme.
Samo brbljaju na kineskom.
Ko još razume kineski? Ja ga ne razumem.
Onda ti kažu da će te nazvati. A ne uzmu ti ni broj telefona.
Osim tog jednog lika. Ali on nije Kinez.
Radi u agenciji i jako je sladak. Bože, kako je sladak.
Sladak je i svestan je toga. Ima to "nešto".
A guza... Bolje da ne počinjem o tome.
Nikad nećeš pogoditi gde me je odveo.
U "Četiri godišnja doba", kraljevski apartman
i vodili smo ljubav celu noć.
Izvini, samo pričam o sebi. Šta ima? Kako je Ričard?
Mrtav je. -Vi ste ludi.
Odoh da se istuširam.
Da? -Profesore Norman, zovem se Lusi i upravo sam
pročitala sva vaša istraživanja o ljudskom mozgu. Želim da se nađemo.
Sva moja istraživanja?
Veoma sam polaskan, mlada damo, ali teško da mogu poverovati u to.
Sigurno sam napisao najmanje... -6734 strana.
Mogu da ih izdeklamujem napamet, ako želite.
Jeste li vi jedna od Emilinih drugarica?
Zvuči kao jedna od njenih šašavih šala. Je li tu s vama?
Nije, sama sam.
Ko ste vi? -Upravo sam vam rekla.
Lusi, zar ne? Tako je, oprostite.
Pročitala sam vašu teoriju o korišćenju moždanog kapaciteta.
Pomalo je rudimentarna, ali ste na dobrom putu.
Hvala vam. -Profesore, moje ćelije se množe nenormalnom brzinom.
Sedam miliona u sekundi. Imam poteškoća
da odredim tačno vreme svoje smrti,
ali teško da imam više od 24 časa. -O čemu to pričate?
Hoću da kažem da vaša teorija nije samo teorija.
Apsorbovala sam veliku količinu sintetičkog CPH4,
koji mi omogućava da koristim 100% moždanog kapaciteta.
Trenutno sam na 28%. Ono što ste napisali je tačno.
Kad mozak dostigne 20%, otvara se i širi se. Nema više prepreka.
One padaju kao domine. Kolonizujem sopstveni mozak.
Pa, ne znam šta da kažem.
Tačno je, radim na ovoj teoriji više od 20 godina, ali su to
oduvek bile samo hipoteze i istraživačke ideje.
Nikad nisam pomislio da će neko...
Možeš da kontrolišeš sopstveni metabolizam? -Da.
Mogu i da kontrolišem tela drugih ljudi.
Takođe mogu da kontrolišem magnetne i električne talase.
Ne sve, već samo one najosnovnije.
Televiziju, telefone.
Radio.
Neverovatno.
Ne osećam bol,
strah, želje.
Kao da sve ono što nas čini ljudima počinje da bledi.
Kao da, što manje ljudskog osećam...
Sve to znanje o svemu.
Kvantnoj fizici, primenjenoj matematici,
beskonačnim svojstvima ćelijskog jezgra.
Sve to znanje eksplodira u mom mozgu.
Ne znam šta ću s njim.
Ako me pitaš šta da radiš...
Znaš...
Ako razmisliš o samoj prirodi života,
mislim, od samih početaka
i razvoja prve ćelije,
koja se dalje podelila u dve ćelije.
Sama svrha života je bila
da se dalje prenese ono što je naučeno.
Ne postoji važnija svrha.
Pa ako me pitaš šta da radiš sa svim
tim znanjem koje si skupila, kažem ti...
Prenosi ga dalje.
Kao što to rade sve ćelije,
protekom vremena.
Vreme.
Da, naravno.
Biću tu za dvanaest sati.
Odlaziš? -Da.
Šta je ovo? -Recept.
Otkad znaš da pišeš kineski?
Od pre sat vremena. -Lus, ne razumem ništa od ovoga.
Bubrezi ti ne rade dobro, a jetra ti otkazuje.
Moraš da promeniš način života.
Uzimaj ove lekove, vežbaj, jedi organsku hranu i bićeš dobro.
Sinoć oko 23 časa, ženska osoba je ubila jednog pacijenta.
U opštoj bolnici "Tri-service".
Osumnjičena je mlađa žena plave kose i srednje visine.
Policija je pokrenula potragu. Osumnjičena je naoružana.
Del Rio. -Primio sam neobičan poziv od Amerikanke koja živi na Tajvanu.
Devojka tvrdi da ima informacije o velikom transportu droge.
Preuzeću poziv. -Važi, prebaciću te.
Halo? -Imam važnu informaciju o grupi krijumčara droge.
Želim da razgovaram s nekim ko je ovlašćen.
Imate sreće. Ovde niko nema veća ovlašćenja od mene.
Ali da krenemo po redu. Kako se zovete?
Slušaj me, Pjer Del Rio. Idi za svoj sto, sedi na stolicu,
uzmi crvenu hemijsku levo od tebe i zapiši sve što kažem.
Nema kamera, požuri. Nemam vremena za gubljenje.
Može. -Poslaću ti detalje o troje ljudi koji uskoro stižu u Evropu.
Svako od njih nosi po kilogram droge.
Hoću da ih uhapsiš i zapleniš supstancu. Trebaće mi za kasnije.
U kom obliku je droga? Pločice, kapsule? -U prahu je.
Skrivena u plastičnim kesama unutar njihove utrobe. -Pardon?
Budite oprezni prilikom vađenja. Supstanca je veoma snažna.
Veruj mi.
Je l' stiglo? -Jeste.
Dobro je. Računam na tebe.
Sve u redu?
BERLIN, NEMAČKA
To je on! Uhapsite ga!
Pođite s nama. Odmah.
PARIZ, FRANCUSKA
Gospodine, pođite s nama.
Šta se događa? Šta je ovo?
RIM, ITALIJA
Dobro došli u Rim.
Dalje.
Dobro jutro, gospodine.
Budite ljubazni i pođite s nama. -Nema problema.
Del Rio. -Kapetan Marko Breci.
Hvala što ste se javili. -Osumnjičeni je uhapšen.
Hvala mnogo. Poslaću vam dokumentaciju za transfer. -Zdravo.
Dobro je. Imamo svu trojicu.
Dame i gospodo, počinjemo sa sletanjem na pariski "Šarl De Gol".
Gospođice, moraću vas zamoliti da sklonite kompjutere.
Trebalo bi da obrišete nos. -Pardon?
Mogu li dobiti čašu šampanjca?
Svakako.
Gospođice, vaš šampanjac.
Hvala vam.
Veoma mi je žao, ali moraćete da zatvorite sto.
Naravno.
Za znanje.
Ako stanište nije dovoljno pogodno i bogato hranom...
Ćelija će izabrati besmrtnost.
Drugim rečima, samodovoljnost i samoupravljanje.
Molim vas, gospođice.
Morate ostati na svom sedištu!
ZAUZETO
Gospođice, otvorite vrata!
Morate se vratiti na sedište! Gospođice!
Uskoro slećemo! Molim vas, otvorite vrata!
Recite nešto! Jeste li dobro?
Gospođice!
Molim vas, otvorite vrata!
Preduzmite nešto! Pomozite mi!
Zahtevam da otvorite vrata!
Gospođice? Jeste li dobro? Recite nešto!
Ima li neki svež ožiljak? -Ima jedan, skoro zarastao.
Kako je sada? -Trenutno spava.
Uz sedativ koji sam joj dao, neće se skoro probuditi.
Doktore, probudila se. -Jeste li sigurni?
Jesam. Eno je sedi na krevetu.
Eno je, to je ona. -Sigurni ste? -Naravno.
Gospođice! Ne mičite se!
Želim da porazgovaramo nasamo.
A ja želim da podignete ruke, molim.
Jesi li dobio pakete?
Jesam.
Gde su? -Na sigurnom.
Ovde, u Parizu. -Biće sigurniji u mojim rukama.
BOLNICA "VAL DE GRAS"
Nemoj da ostavljaš auto ovde. Parkiraj negde drugo.
Kao policajac, nagledaš se prilično uvrnutih sranja.
Ali iskreno rečeno,
ono što si tamo uradila me je prestravilo.
To kako si ih uspavala. Treba li da brinem?
Ne.
Dobro je.
Imaš nešto protiv? -Ne.
Šta je to? -Korejski. Ja ću da vozim.
Hej! Ne smeš! Ovo je policijski auto!
Ne smeš! To nije moguće, gđice, ovo je policijski auto!
U redu.
Idemo, pokret! Hajde, hajde!
Gospodine. Oprostite, gospodine.
Moram da razgovaram s nekim. -Razgovarajte s policijom.
Ja sam nemački državljanin i zahtevam advokata.
Proveriću operacionu salu, a ti poruči nešto za jelo.
Uvek tako voziš? -Nikad ranije nisam vozila.
Super.
Ovo je jednosmerna. -Stvarno?
Bolje je zakasniti nego umreti. -Zapravo i ne umiremo nikad.
Oprostite, gospodine, ne bih to da uradim.
Ja bih.
Reći ću im da nas prestanu pratiti. -Nema potrebe.
Stiže klopa...
Daj mi torbu.
Ubijte je i izvadite kesicu iz nje.
Šta stojite tu? Ubijte je!
Otvori je.
Idemo. -Nisam siguran da sam ti od neke pomoći.
Jesi.
Kakve?
Kao podsetnik.
Idemo li?
Gde idemo? -Idite levo na prvom skretanju.
Važi.
Ne! Nema zaustavljanja!
Vratite se nazad!
Prati njen auto. -Hajde, pokret!
Profesore. -Hvala.
Da? -Lusi. -Ona je.
Zdravo. U Parizu si? -Jesam.
Odlično.
Slušaj, trenutno nisam u hotelu.
Došao sam na univerzitet i dao sam sebi slobodu
da okupim par kolega da popričamo o tvom slučaju.
Vrhunski stručnjaci na tom polju i ljudi od poverenja.
Imam poverenja u vas. -Hvala.
Da li možeš da dođeš do univerziteta?
Ja...
Drago mi je što se upoznajemo. -Takođe.
Kapetan Del Rio. -Drago mi je.
Dozvoli da te predstavim kolegama.
Ovo je profesor Kartije, neurohirurg. -Znam ih sve.
Naravno. Gospodo, ovo je Lusi.
Prva osoba koja je... Hoću da kažem...
Kao što sam ranije spomenuo, gđica Lusi je,
iz razloga koji su za mene misterija,
otključala izvesna područja svog mozga.
To joj je omogućilo pristup dosad neispitanim cerebralnim zonama.
Ona ima sposobnosti.
Možete li nam pokazati primerom?
Vaša ćerka, Gabrijela, je sa šest godina poginula u nesreći.
Plava kola, kožna sedišta.
Plastična ptica okačena o retrovizor.
Gazda, izgubili smo petoricu ljudi u bolnici. Oprostite.
Koliko nam je ljudi ostalo? -Negde oko 25.
Prokletnica. Nije htela da se preda.
Ona je veštica.
Svestan sam toga.
Sam ću je ubiti.
Dolaze neki ljudi. Možeš li da osiguraš prostoriju?
Moram ostati fokusirana. -Naravno.
Požurite.
Brže malo!
Kako ste pristupili svim tim informacijama?
Električni impulsi. Sve ćelije komuniciraju jedna s drugom.
Međusobno razmenjuju 1000 bita informacija u sekundi.
Grupisane ćelije formiraju zajedničku komunikacionu mrežu.
Ona dalje prerasta u materiju.
Kad se ćelije ujedine, mogu da uzmu isti oblik,
da se deformišu ili reformišu.
Nema nikakve razlike. Sve je to isto.
Ljudi misle za sebe da su jedinstveni i zasnivaju
celokupnu teoriju postojanja na svojoj jedinstvenosti.
"1" je njihova merna jedinica. Ali nije.
Svi društveni sistemi koje smo postavili su samo grube skice.
1 + 1 = 2 Tako smo naučili.
Ali 1+1 nikad nije jednako 2.
Zapravo ne postoje ni brojevi ni slova.
Šifrovali smo svoje postojanje kako bismo ga sveli
na ljudsku meru i učinili ga pojmljivim.
Napravili smo merila baš zato što su nam ta merila nedokučiva.
Ali ako ljudi nisu merna jedinica
i svet se ne upravlja po matematičkim zakonima,
po čemu se onda upravlja?
Automobil ubrzava kretanje putem.
Ako ubrzamo sliku beskonačno
auto će nestati.
Koji dokaz njegovog postojanja imamo?
Vreme daje legitimitet postojanju.
Vreme je jedina prava merna jedinica.
Pruža dokaz postojanja materije.
Bez vremena
mi ne postojimo.
Vreme ujedinjuje sve.
Pretresite celu zgradu i pronađite je!
Nećemo moći da ih zadržimo još dugo.
Onda je vreme da počnemo.
Sigurna si da ti je potrebna tako velika doza?
Plašim se da nećeš preživeti. -Neke ćelije u meni će se boriti
i braniće svoj integritet do samog kraja.
Da bih dosegla tih poslednjih par procenata, moram da ih prisilim.
Kako bi se otvorile do samog jezgra.
Sve to znanje, Lusi.
Nisam siguran da je čovečanstvo spremno za to.
Još uvek smo vođeni moći i profitom.
S obzirom na ljudsku prirodu,
to nam može doneti samo nestabilnost i haos.
Neznanje donosi haos, a ne znanje.
Napraviću kompjuter i prebaciću u njega svoje celokupno znanje.
Naći ću način da imate pristup njemu.
Da. Samo se nadam da ćemo biti vredni tvoje žrtve.
Da se niko nije mrdnuo!
Da li razumete engleski?
Šta to radi? -Spaja energiju i materiju.
Pokušava da se poveže s našim kompjuterima.
Sranje!
Čong Ju! -Ovde sam, gazda!
Preduzmi nešto. -Razumem, gazda!
Krenite!
Spreman?
Kako se držiš?
Idite tamo.
Gospode! Šta se dešava?
Šta to pravi?
Kompjuter nove generacije, rekao bih.
Gde je nestala?
Gde je? Odgovorite mi.
Odgovorite mi! -Hej, ti!
Pogledajte. Kompjuter, kreće se.
Hej! Gde je ona?
JA SAM SVUDA
Život nam je podaren pre milijardu godina.
Sad znate šta vam je činiti s njim.
Prevod i obrada: novy78 (Novica Kontić)
Preuzeto sa www.titlovi.com