www.titlovi.com
COCO I VELIKA TAJNA
Ponekad pomislim da sam proklet.
Događajima koji su se odigrali prije mog rođenja.
Prije puno godina postojala je ta obitelj.
Otac te obitelji bio je glazbenik.
On i njegova obitelj su pjevali i plesali, i bili sretni.
Ali imao je i san.
Da svira za čitav svijet.
Jednog dana,
otišao je sa svojom gitarom.
Nije se nikada vratio.
A njegova žena,
nije imala vremena plakati za njim.
Nakon što je prognala svu glazbu iz svog života
Pronašla je način kako će se skrbiti za svoju kćer.
Zasukala je rukave i naučila izrađivati cipele.
Mogla je naučiti kako raditi bombone
ili vatromet ili svjetlucave odore za hrvače.
Ali ne, odabrala je cipele.
Zatim je naučila kćer kako ih izrađivati.
Kasnije je naučila i zeta.
Zatim i unuke.
Kako joj je obitelj rasla tako je i posao.
Glazba joj je rastrgala obitelj.
Cipele su je ponovo spojile.
Ona je bila moja pra-prabaka, Imelda.
Umrla je puno prije mog rođenja.
Moja obitelj još uvijek priča njezinu priču, svake godine.
Na Dan mrtvih.
A mala djevojčica je moja prabaka, Coco.
Zdravo, baka Coco.
Kako si ti, Julio?
Ime mi je Miguel. Prabaka se ne sjeća stvari.
Svejedno volim pričati s njom. Sve joj govorim.
Trčao sam ovako, ali ovako je puno brže!
Pobjednik je: Hrvač Coco!
Imam rupicu s ove strane. S ove nemam.
Jedi svoju hranu. - Baka Abuelita je njezina kći.
Uzmi još sine. -Ne hvala. - Ti bi još ovog?
Da. -Izvoli onda.
Abuelita ima ista pravila kao baka Imelda.
Bez glazbe!
Jedina smo obitelj u Meksiku koja mrzi glazbu.
Mojima to ne smeta, ali meni... - Vrati se do ručka. -Volim te, mama!
Ja nisam poput svoje obitelji.
Zdravo, Miguel! -Zdravo!
Puno hvala! -Ništa, Miguel!
Dante!
Sjedni, dole, prevrni se!
Tresi se! Daj pet!
Dobar dečko!
Znam da ne smijem voljeti glazbu, ali nije moja krivnja.
Njegova je, Ernesto de la Cruzova.
Najveći glazbenik svih vremena.
Na ovom trgu, mladi Ernesto de la Cruz, je imao svoje prve korake
u postajanju najomiljenijim pjevačem u meksičkoj povijesti.
Počeo je kao nitko i ništa u Svetoj Ceciliji. Kao ja.
Ali kada je svirao ljudi su se zaljubili u njega.
Glumio je u filmovima.
Imao je najbolju gitaru. Mogao je letjeti.
I napisao je tako puno pjesama ali najdraža od svih mi je:
Ne zaboravi me!
Iako moram reći zbogom, Upamti me! Nemoj zaplakati ma kako daleko bio
držim te u naručju, Pjevam ti tajnu pjesmu svake noći, Ne zaboravi me
Iako putujem daleko, Upamti me, Svaki put kad čuješ tužnu gitaru
Znaj da s tobom sam na jedini mogući način
Dok se ponovo ne nađeš u mom naručju
Živio je životom iz snova.
Ne zaboravi me!
Do 1942.
Kada ga je zdrobilo ogromno zvono.
Želim biti poput njega.
Ponekada ga pogledam i dobijem osjećaj
da smo nekako povezani.
Kao da, ako je on mogao svirati glazbu, mogao bih i ja jednog dana.
Da nema moje obitelji.
Tražio sam da mi izglancaš cipele, ne da mi
ispričaš svoju životnu priču. - Može, oprostite.
O tome ne mogu pričati doma pa... - Da sam na tvom
mjestu, rekao bih svojoj obitelji da sam glazbenik.
Prihvatite to! -Ne mogu to reći.
Glazbenik si? -Ne znam.
Svirao sam samo sebi. - Da li je Ernesto de la Cruz
postao najveći glazbenik sakrivajući svoje vještine?
Ne, otišao je na trg i svirao pred svima.
Pogledaj, festival posvećen Danu mrtvih je večeras, tu na trgu.
Ako želiš biti poput svog uzora, prijavi se. -Moja obitelj bi poludjela.
Ako te je strah, nastavi izrađivati cipele.
Što je De la Cruz uvijek govorio?
'Zgrabi svoju priliku.'
Pokaži mi što možeš.
Ja ću ti biti prva publika.
Miguel!
Baka! -Šta to radiš?
Ostavi mog unuka na miru! -Gospođo, molim vas, samo sam ulaštio cipele.
Znam tvoje trikove, marijači! Što ti je rekao? -Pokazao mi je svoju gitaru.
Sram te bilo! - Dragi moj unučić. Zlato moje.
On ne želi tvoju glazbu. Drži se dalje od njega!
Moje zlato.
Znaš da ne smiješ biti ovdje. Dolazi doma.
Odmah!
Koliko smo ti puta rekli da je trg prepun marijačija. -Da, tetak.
Ne, ne, ne. -Gubi se! - To je samo Dante!
Nikada nemoj dati ime psu lutalici. Zauvijek će te pratiti.
Idi po moju cipelu!
Pronašla sam vam sina na trgu. -Miguel! - Znaš što baka misli o trgu.
Samo sam laštio cipele. - Glazbenikove cipele.
Ali tamo ima najviše prometa. -Ako baka kaže da ne ideš na trg, onda nemoj ići.
Ali što u vezi večeras? - Šta je večeras? -Natjecanje talenata.
Pa sam mislio da ću... - Se prijaviti? -Možda?
Moraš imati neki talent.
Što ćeš ti raditi? Laštiti cipele?
Danas je Dan mrtvih. Nikuda ne ideš. Večeras je rezervirano za obitelj.
Jasno? Idemo.
Nemoj me tako gledati. Dan mrtvih je jedini
dan kada nas mogu posjetiti naši preminuli.
Stavljamo njihove slike na oltar da njihove duše
mogli prijeći u naš svijet. To je jako važno.
Ako ih ne stavimo oni ne mogu prijeći. Zato smo
pripremili svu ovu hranu. Stvari koje su voljeli.
Sav taj trud da bismo ponovo spojili obitelj. Ne želim da se odšuljaš tko zna kamo.
Kamo ideš? - Mislio sam da smo završili. -Bože.
Biti dijelom obitelji znači ostati s obitelji.
Ne želim da završiš kao... - Tata bake Coco?
Nikada ga ne spominji! Neka ostane zaboravljen! -Ali ti si ga...
Ja sam samo...
Tata? Tata je doma? -Mama, smiri se. - Tata dolazi doma? -Ne, mama. U redu je.
Ja sam tu.
Tko si ti?
Odmaraj mama. Stroga sam prema tebi jer mi je stalo, Miguel.
Miguel?
Što ćemo napraviti s tim dečkom?
U pravu ste. To je ono što mu treba!
To si ti? Uđi, požuri, Dante!
Uvalit ćeš me u nevolje. Netko će me čuti.
Kada bi me bar netko želio čuti.
Osim tebe. U redu!
Savršeno.
Moram pjevati, moram svirati! Glazba nije samo dio mene. Glazba sam ja!
Kada mi bude teško ja sviram svoju gitaru.
Ostatak svijeta slijedi pravila, ali ja moram slijediti svoje srce.
Znate onaj osjećaj kada je pjesma u zraku i svira samo za vas?
Morate imati vjere sestro. -On neće nikada poslušati. -Poslušat će, glazbu.
Ne potcjenjujte moć glazbe.
Ali moj otac, on nikada neće dati dopuštenje.
Neću više tražiti dopuštenje. Kada vidiš priliku
moraš je zgrabiti. -G. De la Cruz, kako ste vi zgrabili svoju priliku?
Vjerovao sam u svoj san.
Nitko mi to nije poklonio. Morao sam posegnuti
i ugrabiti ga! - Pretvoriti ga u stvarnost.
Neću se više kriti, Dante. Moram zgrabiti svoju priliku.
Svirati ću na trgu, makar mi to bilo zadnje!
Dan mrtvih je počeo!
Ne, ne, ne. Moramo raščistiti put za duše naših predaka.
Mama, gdje da stavim ovaj stol? - U dvorište. -Kod kuhinje? -Da.
Odmah do ovog drugog.
Sakrij se!
Miguel? -Ništa!
Mama, tata, ja... - Baka je imala super ideju.
Svi smo odlučili.Pridružiti ćeš nam se u radionici! -Šta? -Nećeš
više laštiti cipele, nego ih praviti. Svaki dan poslije škole.
Nastavit ćeš obiteljsku tradiciju.
I to na Dan mrtvih. Tvoji preci bi bili tako ponosni.
Raditi ćeš potplate kao tvoja teta. - I vrhove poput tvoga djeda.
Ali šta ako nisam dobar u tome?
Sine, obitelj će ti pomoći. Ti si Rivera.
A Rivera je?
Postolar, od glave do pete. -Tako je!
Berto, izvadi piće!
Dante!
Stani!
Ne, ne, ne!
Ne.
De la Cruzova gitara?
Tata?
Baka Coco, je li tvoj tata Ernesto de la Cruz? -Tata.
Tata, znam tko mi je bio pradjed! -Miguel, silazi!
Otac bake Coco je bio Ernesto de la Cruz! - Što to govoriš?
Ja ću biti glazbenik!
Što je ovo? Kriješ to od obitelji?! - Stalno je na trgu.
Napunio si je glavu maštarijama! - To nisu maštarije!
Taj čovjek je bio Ernesto de la Cruz, najveći glazbenik svih vremena!
Ne znamo ništa o njemu, ali tko god da je bio, napustio je svoju obitelj.
To nije budućnost za mog sina! - Tata, rekao si da će me obitelj voditi.
De la Cruz mi je obitelj. Trebam postati glazbenik.
Nikada! Glazba toga čovjeka je bila prokletstvo!
Neću to dozvoliti! - Ako bi samo? -Miguel.
Poslušat ćeš svoju obitelj!
Slušajte kako sviram. - Kraj rasprave!
Želiš li završiti kao taj čovjek? Zaboravljen. Napušten od obitelji? -Nije me briga!
Ne! -Mama!
Eto, nema gitare, nema glazbe.
Dođi, osjećati ćeš se bolje nakon što skupa jedemo. -Ne želim biti dio obitelji!
Miguel, Miguel!
Želim svirati na trgu, kao De la Cruz. - Imaš li instrument?
Ne ali ako mogu posuditi gitaru? - Glazbenici moraju imati svoje instrumente.
Pronaći ćeš ti gitaru, dečko. Stavit ću te na listu.
Oprostite, mogu li posuditi vašu gitaru? - Žao mi je.
Imate li gitaru viška? -Ne.
Trebam gitaru, nakratko. -Gubi se, mali!
Pra-pradjede, što mi je činiti?
ZGRABI SVOJU PRILIKU!
Ne, stani, tiho!
Žao mi je.
Gospodine De la Cruz,
nemojte se ljutiti. Ja sam Miguel, vaš pra-praunuk.
Moram ovo posuditi.
Naša obitelj misli da je glazba prokletstvo.
Od njih me nitko ne razumije, ali znam da bi vi razumjeli.
Rekli bi da slijedim srce.
Da zgrabim priliku.
Ako vam ne smeta,
svirat ću na trgu, poput vas.
Netko je ukrao De la Cruzovu gitaru!
Otvorite vrata!
U redu, tko je unutra? - Oprostite, ja sam mu...
Ovdje nema nikoga.
Miguel?! -Mama! -Miguel, dođi kući!
Bože dragi, dječače, jesi li u redu?
Daj da ti pomognem. -Hvala.
Oprosti.
Pogledaj kako je narasla.
Dante? Vidiš me?
Čekaj, što se događa?
Dante!
Oprostite! -Miguel? -Miguel? -Miguel?
Ovdje si? Ovdje? I vidiš nas? - Moje zlato!
Od kuda se mi poznajemo? - Obitelj smo, sine.
Tetka Rosita? -Da.
Deda Julio? -Zdravo!
Teta Victoria? - Ne čini mi se da je mrtav?
Nije baš ni živ. -Treba nam baka Imelda, ona će znati što da napravimo.
Baka Imelda! Nije mogla prijeći! Zaglavljena je na drugoj strani!
Ujko Oscar? Ujko Felipe? -Zdravo Miguel.
Imam osjećaj da si ti kriv za ovo. - Ako baka
Imelda ne može doći do nas, idemo mi do nje!
Hajde Miguel, u redu je.
Dante? Dante!
Dante čekaj!
Ostani sa mnom, ne znaš...
gdje...
Ovo nije san?!
Svi ste tamo. - Mislio si da nismo? -Ne znam.
Mislio sam da je možda u pitanju jedna od onih izmišljenih
priča koje odrasli pričaju djeci. Poput vitamina.
Miguel, vitamini su stvarni. -Možda stvarno jesu.
Dušo, nije lijepo buljiti.
Jesu li to? Alebrije! To su... -Stvarne alebrije. Duhovna stvorenja.
- Vode duše na njihovom putovanju. -Pripazi gdje staješ. Kakaju posvuda.
Dobro došli nazad u Zemlju mrtvih. Pripremite sve darove za unos.
Dobro došli nazad. Imate li što za prijaviti? -Churros, od moje obitelji.
Ako imate problema, agenti za obiteljsko okupljanje su vam na raspolaganju.
Sljedeća obitelj, molim.
Vaše slike su istaknute na oltaru. Ugodan posjet.
Vratite se prije zore. Uživajte. - Sljedeći.
Slika vam je na obiteljskom oltaru. Uživajte. -Hvala. -Sljedeći.
Da, to sam ja, Frida Kahlo. Možemo li preskočiti skeniranje?
Na toliko sam oltara da će vam se pokvariti skener.
Ups, izgleda da nitko nije izložio vašu sliku.
Frida? -U redu. Kada sam rekao da sam Frida,
maloprije, to je bila laž. Ispričavam se. - Bez slike ne možete prijeći most.
Znate što, ja ću samo preskočiti, nećete ni primijetiti da me nema.
Još samo malo.
Idemo. -U redu, u redu, koga briga. Glupi cvjetni most!
Ne znam što bih da nitko ne istakne moju sliku. -Sljedeći.
Idemo, dušo, na redu smo. - Dobrodošao nazad, prijatelju.
Nešto za prijaviti? -Zapravo da.
Zdravo.
Prijavite se na nivo 7.
Nedostaje mi moj nos.
Pomozite nam, moramo obići 12 oltara večeras.
Nećemo posjetiti obitelj tvoje bivše na Dan mrtvih!
Zahtijevam razgovor s vašim nadređenim! -Žao mi je gospođo,
ali piše da nitko nije izložio vašu sliku!
Moja obitelj uvijek izloži moju sliku na oltaru. Taj vaš uređaj laže!
Baka Imelda?
Moja obitelji! Ne daju mi da prijeđem most.
Recite ovoj ženi i njezinoj vražjoj kutiji da je moja slika izložena na oltaru.
Pa, nismo uspjeli doći do oltara.
Šta? -Naletjeli smo na...
Miguel?! -Baka Imelda.
Što se događa?
Vi ste obitelj Rivera?
Uklet si. -Što?! -Dan mrtvih je dan kada se daruju pokojni. Ti si ukrao od pokojnika.
Ali nisam ukrao gitaru. - Gitaru?! -Bila je vlasništvo
mog pra-pradjeda. On bi želio da bude moja.
Ne pričamo o tom glazbeniku! On je mrtav za našu obitelj!
Svi ste mrtvi.
Žao mi je. Čija je ovo alebrija? -To je samo Dante.
- Ne liči na alebriju. -Liči na običnog psa.
Ili kobasicu koju je netko izgubio u brijačnici. -Što god da je, ja sam...
užasno alergičan. -Ali on nema dlake? -Nemam ni ja nos. Pa ipak, evo nas.
To ne objašnjava zašto ja ne mogu prijeći!
Maknuo si moju sliku s oltara?! - Bila je to nesreća. -Kako da ga vratimo?!
Pošto je to obiteljska stvar, kletvu možete poništiti obiteljskim blagoslovom.
To je sve? -Ako dobiješ obiteljski blagoslov sve će se vratiti u normalu.
Ali moraš ga dobiti do zore! - Zašto?
Miguel, tvoja ruka!
Hej, Miguel, nemoj nam se onesvijestiti!
Bez brige. Obitelj ti je ovdje. Odmah ćemo te blagosloviti.
Latica, latica?
Oprostite, gospođo.
Pogledajte u živog i recite njegovo ime.
Miguel. -Bravo! Sada recite 'Dajem ti svoj blagoslov.'
Dajem ti svoj blagoslov.
Dajem ti svoj blagoslov da odeš doma.
Da vratiš moju sliku na oltar.
I da više nikada više ne zasviraš! - Šta?!
Ne smije to! - Tehnički, može dodati bilo koji uvjet.
U redu.
Sada predajte laticu Miguelu.
Nema kostura!
Mariači trg, stižem!
Prekršio si obećanje nakon 2 sekunde! -To nije pošteno.
Ovo je moj život. Vi ste već odživjeli svoj.
Dida Julio, tražim vaš blagoslov.
Teta Rosita?
Ujko Oscar? Ujko Felipe?
Teta Victoria?
Ne otežavaj ovo, dušo. Ideš doma na moj način ili nikako. -Toliko mrziš glazbu?
Neću dozvoliti da odeš istim putem kao on!
Istim putem kao on?
I on je obitelj. -Poslušaj baku Imeldu. -Ona pazi na tebe. -Budi razuman.
Oprostite, moram na WC.
Odmah se vraćam!
Da mu kažemo da nema WC-a u Zemlji mrtvih?
Idemo!
Mi smo mu obitelj. -Tražimo živog dječaka. - Ako želim biti glazbenik
trebam blagoslov od glazbenika. Moramo naći mog pra-pradjeda.
Pričekaj, dečko!
Našao sam živog dječaka! Oprostite! Oprostite!
Dante!
Preskakanje reda, bijeg od policajca, krivotvorenje obrve.
To je protuzakonito? - Veoma!
Trebaš se dovesti u red, prijatelju.
Prijatelju? Baš lijepo što ste me tako nazvali. Imao sam
tako težak Dan mrtvih i dobro bi mi došao prijatelj.
Prijatelji si pomažu. Slušaj, pomozi mi da prijeđem most noćas i nadoknadit ću ti to.
Sviđa ti se De la Cruz? Ja i on se poznajemo odavno.
Mogu ti srediti ulaznice u prvom redu za njegov spektakl.
Srediti ću ti prolaz iza pozornice. Možeš ga upoznati.
Samo mi pomozi da prijeđem most.
Trebao bih te zatvoriti do kraja praznika. Ali želim posjetiti svoju živuću rodbinu.
Puštam te s upozorenjem.
Mogu li barem dobiti kostim nazad?
Ne.
To mi je neki prijatelj.
Stvarno poznaješ De la Cruza? - Tko želi znati? Ti si živ!
Jesam. I ako se želim vratiti među žive trebam njegov blagoslov.
To je vrlo detaljno. -On mi je pra-pradjed.
On ti je šta?!
Čekaj, čekaj.
Čekaj, ne, čekaj.
Da! Ti se vraćaš među žive! -Znaš šta, možda ovo nije
bila dobra ideja. -Ja ti mogu pomoći, a ti meni!
Možemo si pomoći, a još bitnije ti možeš pomoći meni.
Miguel! -Ja sam Hector. - Drago mi je!
Čekaj mali!
Poginuti će!
Treba mi moj duhovni vodič, Pepita.
Tko ima laticu koje je dirao Miguel? -Evo.
Dobra alebrija.
Miruj, pogledaj gore, gore.
U redu. Eto ga!
Mrtav si kao pepeo!
Slušaj Miguel, ovo mjesto počiva na uspomenama. Kada te se sjećaju,
postave tvoju sliku, pa možeš prijeći most i posjetiti žive na Dan mrtvih.
Osim ako si ja. -Ti ne možeš prijeći? -Nitko nije postavio moju sliku.
Ali ti to možeš promijeniti!
Ovo si ti?
Zgodan sam, ha?
Znači ti ćeš me odvesti do pra-pradjeda, a ja ću postaviti
tvoju sliku kada se vratim među žive? -Pametan dečko!
Da, odlična ideja, da! Samo je jedna caka, De la Cruzu nije lako pristupiti.
A ja moram prijeći most uskoro, večeras, bolje rečeno.
Imaš li ovdje neke druge rodbine?
Nekoga pristupačnijeg?
Ne! -Ne zezaj me, mali. Sigurno imaš nekoga.
Samo De la Cruza.Ako mi ne možeš pomoći, naći ću ga sam.
U redu, u redu, mali. Odvesti ću te do tvog pra-pradjeda.
Neće biti lako. On je zauzet čovjek.
Šta to radiš? -Hodam kao kostur. Uklapam se. -Ne, kosturi tako ne hodaju.
Ti tako hodaš. -Ne hodam.
Prestani!
Ernesto de la Cruzov Spektakl u zoru! Mrak!
Svake godine tvoj pra-pradjed priredi tu glupu priredbu za kraj Dana mrtvih.
Ti nas možeš ubaciti!
Rekao si da imaš karte u prvom redu?!
To je bila laž, ispričavam se.
Hajde, mali. Odvesti ću te k njemu. - Kako? -Znam gdje je proba.
Bolje ti je da imaš moju haljinu, Hector! - Zdravo, Ceci.
Izgubio sam haljinu. -Majko mila!
Moram obući 40 plesača do zore!
Moram ih imati za Fridinu uvodnu točku. -Dante?
Ne smijemo biti tu!
Dante! Stani!
Ti? Kako si ušao?! - Samo sam slijedio svog...
Moćni Cholo-pas, vodič lutajućih duša.
Čiju dušu si mi doveo?
Mislim da nije vodič duša.
Alebrije mogu preuzeti razna obličja. Misteriozne su kao što su i moćne.
A možda je samo pas. Dođi, trebam tvoje oči!
Ti si publika.
Tama! A iz tame...ogromna papaja!
Plesači izranjaju iz papaje, a plesači su svi ja!
Odlaze piti mlijeko svoje majke, kaktusa, koji je također ja.
A njeno mlijeko nije mlijeko, nego suze.
Je li preočito?
Mislim da je taman.
Dobro bi vam došlo malo glazbe. Što kažete na...
A onda...
I šta da je sve u plamenu?
Da, vatra! Svuda! Ti si me inspirirao. Imaš dušu umjetnika.
Plesači odlaze, glazba se utišava, svjetla se gase.
A Ernesto de la Cruz se diže na pozornicu!
Odradi par pjesama, sunce se uzdiže, svi plješću.
Oprostite? Gdje je pravi De la Cruz?
On ne sudjeluje na probama. Prezauzet je pripremom zabave na svom tornju.
Mali, ne možeš tako nestati! Hajde, prestani gnjaviti slavne face.
Mislio sam da će moj pra-pradjed biti ovdje.
On je na drugom djelu grada, priređuje zabavu.
Tko se ne pojavljuje na vlastitoj probi?
Ako ste prijatelji, kako to da te nije pozvao?
Kako nije pozvao tebe ako si mu pra-praunuk?
Gustavo, znaš li išta o toj zabavi? -Svi žele na nju, ali ako nisi na popisu, ne upadaš.
Dagnjo! -Hej, to je Dagnja!
Jako ste smiješni. -Dagnja?
Ovaj tip je poznat! Pitaj ga kako je umro.
-Ne bih o tome. Ugušio se jedući dagnje!
Nisam se ugušio. Otrovao sam se hranom, velika razlika!
Zato ne volim glazbenike. Gomila umišljenih kretena!
I ja sam glazbenik. -Jesi? -Ako hoćeš do Ernesta,
postoji glazbeno natjecanje na njegovom trgu.
Pobjednik će svirati na njegovoj zabavi.
Ne, ne, mali. Lud si ako to misliš! - Želim dobiti njegov blagoslov.
Gdje mogu nabaviti gitaru?
Znam tipa.
Jesi li ga našla, Pepita? Jesi li našla našeg dječaka?
Otisak! -Rivera cipela.
Veličina 7 i pol. - Ortopedska. Miguel je.
Zašto, kvragu, želiš biti glazbenik? - Moj pra-pradjed je bio glazbenik.
Proveo je život nastupajući poput majmuna za potpune strance. Ne, hvala.
Što ti znaš?
Koliko još do gitare? - Skoro smo na cilju.
Prati me, mali. Hajde!
Dečki! -Hector! -Rođo! -Svi ovi ljudi su tvoja rodbina?
Na neki način. Mi smo oni bez slika i oltara. Nemamo rodbine koju možemo posjetiti.
Gotovo zaboravljeni, znaš? -Svi se zovemo rođo ili brale ili kako već.
Hvala! -Sačuvajte nešto za mene. Je li Chicharron tu?
U kućerku. Ne znam da li prima goste.
Tko ne voli kad ga ja posjetim?!
Dobra večer, Chicharron! - Ne želim vidjeti
tvoju njušku, Hector! -Hajde, Dan mrtvih je!
Donio sam ti dar. -Gubi se! -Bih, ali ja i moj prijatelj Miguel...
..trebamo posuditi tvoju gitaru. -Gitaru?! -Da. -Moju voljenu, cijenjenu gitaru?
Obećavam da ćemo je brzo vratiti. - Kao što si prošli put obećao za kombi?!
Ili moj mini-frižider?! -Znaš. -Moje ubruse, laso, moje koljeno!?
Ne, ne tako. - Gdje mi je koljeno?!
Jesi li dobro? - Blijedim, Hector.
Osjećam to.
Ne bih mogao svirati ni da želim.
Odsviraj mi ti. -Znaš da je ne sviram više, Chich. Gitara je za klinju.
Ako je želiš, moraš je zaraditi.
Samo za tebe, prijatelju.
Imaš neku želju? -Znaš koja mi je najdraža, Hector.
Svi poznaju Huanitu
Oči su joj različite boje
Zubi joj strše, a brada je uvučena
A njeni...
zglobovi se vuku po podu - To nisu riječi! -Dijete je tu.
Kosa joj je kao slama
Noge joj idu u iks
A da nisam tako ružan
Možda bi mi dala priliku
Vraća mi uspomene.
Hvala ti.
Što se dogodilo?
Zaboravljen je.
Kada te se nitko od živih više ne sjeća
nestaneš iz ovog svijeta.
To zovemo Konačna smrt.
Gdje je otišao? -Nitko ne zna.
Ali ja sam ga upoznao. Mogao bih ga se sjetiti kada se vratim? -Ne ide to tako, mali.
Uspomenu na nas mora prenijeti netko tko nas je poznavao dok smo bili živi.
Preko priča koje ispričaju o nama.
Nitko živ više ne priča priče o Chichu.
Svima se dogodi naposljetku. Hajde, moraš pobijediti na natjecanju.
Rekao si mi da mrziš glazbenike. Nisi mi rekao da si bio jedan od njih. -Šta misliš
kako sam ti upoznao pra-pradjeda? Svirali smo skupa. Naučio sam ga svemu što zna.
Izmišljaš! Ti si svirao s Ernestom de la Cruzom, najvećim glazbenikom svih vremena?
Smiješan si! Najveće obrve svih vremena, možda? Glazba mu nije bila baš nešto.
Ne znaš o čemu pričaš.
Dobro došli na De la Cruzov trg!
Vrijeme za predstavu, mali.
Majice, figurice!
Tko je za glazbu?!
Dvoboj sastava, prijatelji. Pobjednik će svirati za
maestra, Ernesta de la Cruza, na njegovom tornju!
To nam je karta, mali!
Neka natjecanje počne!
Pa, koji je plan? Što ćeš svirati? - Definitivno 'Ne zaboravi me'.
Nemoj tu! -Hajde, to mu je najpopularnija pjesma.
Previše popularna. - Ne zaboravi me, iako putujem daleko
A 'Poco-loco'? - E, ta može!
De la Cruzito, ti se pripremi. - Los Chucelacos, vi ste sljedeći!
Uvijek si ovako nervozan kad nastupaš? - Ne znam,
nikad nisam nastupao. - Što?! Rekao si da si glazbenik!
Jesam, mislim, biti ću kad pobijedim. - Bože!
To ti je plan?! Moraš pobijediti, Miguel!
Život ti ovisi o tome! Nikada to nisi radio?!
Ja ću! -Ne! Ja to moram. -Zašto? -Ako ne mogu otpjevati
jednu pjesmu, ne mogu se smatrati glazbenikom.
Zašto je to bitno? - Zato što ne želim samo njegov blagoslov.
Moram dokazati da sam ga dostojan.
To je tako slatko. U tako pogrešnom trenutku!
U redu, u redu. Ako hoćeš nastupati onda moraš nastupati!
Prvo se opusti, otarasi se nervoze.
Daj mi svoj najbolji uzvik. - Moj uzvik? -Da, vikni!
Dobar osjećaj, sada ti.
Ma daj, mali.
De la Cruzito, na redu si. -Miguel, pogledaj me! -Hajde! -Ti to možeš.
Privuci im pažnju i ne puštaj! Neka te slušaju, mali! Možeš ti to!
De la Cruzito!
Šta radi? Zašto ne svira?
Počni pjevati!
Koje boje je nebo, moja ljubavi? Ti kažeš da je crveno, moja ljubavi.
Gdje da stavim cipele, moja ljubavi? Ti kažeš: Stavi ih na glavu, moja ljubavi!
Ti me činiš ludim od ljubavi!
Stalno pogađam, klimam i odobravam! To je pravi blagoslov!
Što sam lud od ljubavi!
Nisi loš za mrtvaca. -Ni ti.
Blizu je, nađi ga!
Sve je to ludo, nema smisla, uzimaš si previše slobode
Srce mi se trese! Ja sam lud od ljubavi!
Tražimo živog dečka? Oko 12-godina? -Jeste li vidjeli živog dečka?
Bio si dobar! Ponosim se tobom!
Hej, gdje ideš? -Moramo otići! -Jesi li poludio, pobijediti ćemo?!
Tiho, narode. Imam hitnu objavu.
Pripazite na živog dečka.
Ime mu je Miguel. Večeras je pobjegao od obitelji.
Žele ga vratiti među žive.
Čekaj malo, rekao si da ti je De la Cruz jedina rodbina.
Jedini koji te može vratiti među žive.
Imam drugu rodbinu ali oni... - Mogao si postaviti
moju sliku čitavo ovo vrijeme?! -Oni mrze glazbu!
Treba mi glazbenikov blagoslov. -Lažove! -Ti se javljaš?
Pogledaj me, tonem u zaborav. Ne znam ni da li ću preživjeti ovu noć. Neću propustiti
zadnju priliku da prijeđem most zato što ti
želiš ostvariti neku glupu glazbenu maštariju!
Nije glupa! -Vraćam te obitelji! - Pusti me! -Zahvalit ćeš
mi kasnije! -Ne želiš mi pomoći! Stalo ti je samo do sebe!
Evo ti tvoja glupa slika! -Ne! -Ostavi me na miru! -Ne!
Mali?!
Gdje si otišao?
Oprosti! Vrati se!
Tiho!
Dante, on mi ne može pomoći!
Dante, stani, stani! Pusti me na miru! Ti nisi vodič duša! Ti si samo glupo pseto!
Gubi se! -To je on! -Živi dječak!
Čuo sam za njega, pogledaj!
Ove gluposti prestaju sada, Miguel! Dajem ti svoj blagoslov i ideš doma!
Ne želim tvoj blagoslov!
Miguel, stani!
Vrati se!
Miguel!
Pokušavam ti spasiti život! -Upropaštavaš mi život!
Što?! - Glazba je jednino što me usrećuje!
A ti mi to želiš oduzeti.
Nikada me nećeš razumjeti.
Mislio sam da mrziš glazbu?
Volim je.
Sjećam se osjećaja kada bi moj muž svirao,
a ja bih pjevala i ništa drugo nije bilo bitno.
Kada se rodila Coco, odjednom u mom životu, postojalo je nešto bitnije od glazbe.
Ja sam se željela smiriti.
On je želio svirati pred čitavim svijetom.
Oboje smo žrtvovali nešto da ispunimo svoje želje.
Sada ti moraš odlučiti. - Ali ja ne želim birati strane.
Zašto nisi na mojoj strani?!
To je ono što bi obitelj trebala.
Pružiti mi podršku.
Ali ti to nećeš nikada.
Dobro se provedite. - Jedva čekam.
El Santo?! Ja sam obožavatelj. Smijem li?
Hvala, gospodine.
Pozivnica? - U redu je, ja sam mu pra-praunuk.
Des Culpen Seniores? -Hej, dečki. To je Poco-loco! -Bio si sjajan! -Vi, također.
Kao glazbenik glazbeniku, trebam uslugu.
Pobjednici natjecanja, čestitam!
Hvala, ekipa!
Uživaj na zabavi, mali pjevaču! - Hvala!
Pogledajte! To je Ernesto!
De la Cruz!
G. De la Cruz!
Oprostite!
G. De la Cruz!
Kada vidite priliku ne smijete pustiti da vam promakne.
Morate je ugrabiti.
Još malo pa smo tamo, Dante!
G. De la Cruz!
Što ćemo, beznadno je? -Morate vjerovati, sestro.
Ali Oče, on nas neće poslušati! -Poslušat će, glazbu.
Dame i gospodo, dobar dan i dobro veče Dobar dan i dobro veče, dame i gospodo
Što sam večeras s vama ispunjavam me radošću,
Jer glazba je moj jezik, a svijet je moja obitelj
-Jer glazba je moj jezik, a svijet je moja obitelj
Jer glazba je moj jezik, a...
Jesi li dobro, mali?
To si ti! Onaj dečko iz Zemlje živih?!
Znate za mene?
O tebi svi pričaju!
Zašto si ovdje?
Ja sam Miguel, vaš pra-praunuk.
Ja imam pra-praunuka? -Trebam vaš blagoslov.
Da se mogu vratiti doma i postati glazbenik, kao vi!
Ostatak naše obitelji, oni,
nisu me htjeli saslušati.
Nadam se da vi hoćete?
S talentom, kakav posjeduješ,
kako ne bih?
Imam pra-praunuka!
Pogledajte! To je Frida! -To sam ja, Frida Kahlo. -Čast mi je, gospođo. -Hvala.
Jeste li upoznali mog pra-praunuka?
Moj pra-praunuk!
Živ je, i još k tome, glazbenik. - Rupica, bez rupice. -Bez rupice!
Za naše prijateljstvo! Za tebe bih preokrenuo nebo i zemlju, prijatelju. Živio!
Otrov!
Znaš, sam sam izveo sve vratolomije.
Ne zaboravi me!
Sve ovo sam dobio od svojih sjajnih obožavatelja iz Zemlje živih.
Dobivam toliko darova da ne znam kamo bih s njima.
Što nije u redu? Je li ti ovo previše? Djeluješ izgubljeno.
Ne, sve je super. -Ali? -Samo...
Divim ti se cjeli svoj život.
Ti si uspio!
Ali, jesi li ikada to požalio?
To što si glazbu izabrao povrh svega ostalog?
Bilo je teško. Oprostiti se od rodnog mjesta.
Otići sam u svijet.
Napustiti obitelj? -Da.
Ali nisam mogao učiniti drugačije.
Ne možeš poreći ono što jesi.
A ti, moj pra-praunuče, si glazbenik.
Ja i ti, Miguel, mi smo umjetnici. Mi ne možemo
pripadati jednoj obitelji. Svijet je naša obitelj!
Vatromet je počeo!
Uskoro se zabava seli na drugi kraj grada, na moj Spektakl u zoru.
Miguel, ti moraš doći na predstavu! Ti ćeš biti moj počasni gost! -Stvarno? -Naravno!
Ne mogu. Moram se vratiti prije zore. - Opa, stvarno te moram vratiti doma.
Bila mi je čast.
Žao mi je što ideš, Miguel.
Nadam se da ćeš uskoro umrijeti.
Znaš što hoću reći.
Miguel, dajem ti svoj blagoslov. -Imali smo dogovor, mali!
Tko si ti? Što je ovo?
Frida! Mislio sam da nećeš doći?
Rekao si da ćeš uzeti moju sliku, obećao si, Miguel! -Poznaješ ovog čovjeka?
Upoznali smo se večeras.
Rekao mi je da te poznaje.
Hector? -Molim te, Miguel. Postavi moju sliku.
Moj prijatelju, toneš u zaborav. -Čijom krivnjom?
-Hector, molim te. -To su bile moje pjesme!
Moje pjesme su te proslavile! -Što? -Ako me zaboravljaju,
to je zato što nikome nisi rekao da sam ih ja napisao!
To je ludost! De la Cruz je sam napisao svoje pjesme.
Hoćeš mu ti reći ili ću ja? -Hectore,
nisam htio zasluge. Bili smo sjajan tim, ali ti si umro,
a ja sam pjevao tvoje pjesme da dio tebe preživi.
Kakva velikodušnost! - Stvarno ste svirali skupa?
Gledaj, ne želim se svađati. Želim samo da ispraviš stvari.
Miguel može postaviti moju sliku, a ja mogu prijeći most. -Hectore.
Mogu vidjeti svoju curicu.
Ernesto, sjeti se noći kada sam preminuo. -To je bilo davno.
Pili smo skupa i rekao si mi da bi preokrenuo nebo i zemlju za mene.
Sada te to tražim. -Nebo i zemlju?
Kao u filmu? -Šta? -To je zdravica Don Idalga
u De la Cruzovom filmu 'El Camno a Casa'.
Pričam o stvarnom životu, Miguel. -Ne, u filmu je, pogledaj!
Nazdravimo za naše prijateljstvo. Za tebe bih preokrenuo nebo i zemlju, prijatelju.
U filmu Don Idalgo otruje piće.
Živio!
Otrov!
Te noći, Ernesto. Kada sam preminuo.
Nastupali smo mjesecima.
Zaželio sam se doma i spremio sam svoje pjesme.
Želiš odustati sada, kada smo tako blizu ostvarenja svojih snova? -To je bio
tvoj san, siguran sam da ćeš se snaći. - Ne mogu bez tvojih pjesama, Hectore!
Idem doma, Ernesto. Ako želiš mrzi me, ali ja sam odlučio.
Ne mogu te mrziti.
Ako već ideš, otpraviti ću te sa zdravicom.
Za naše prijateljstvo. Preokrenuo bih nebo i zemlju za tebe, prijatelju.
Živio!
Otpratio si me do željeznice.
Pozlilo mi je.
Mislio sam da sam nešto pojeo. - Možda je od dagnji?
Ili sam nešto popio.
Probudio sam se mrtav.
Ti si me otrovao!?
Zamijenio si filmove sa stvarnošću.
Čitavo ovo vrijeme mislio sam da je u pitanju nesreća.
Nisam pomislio...
Da bi ti...
Kako si mogao?! -Hectore! -Osiguranje!
Sve si mi oduzeo!
Štakore!
Pobrinite se za njega, nije mu dobro.
Samo sam se htio vratiti doma! Ne!
Ispričavam se.
Gdje smo ono stali? - Spremao si se dati mi blagoslov.
Da, da.
Miguel, moja reputacija mi je vrlo važna.
Ne bih htio da misliš... - Da si ubio Hectora
zbog njegovih pjesama?
Ne misliš to.
Zar ne? -Ja, ne! Svi znaju da si ti pozitivac.
Deda Ernesto, moj blagoslov?
Osiguranje!
Pobrinite se za Miguela, ostat će s nama. - Šta?!
Ali ja sam ti obitelj. - A Hector mi je bio najbolji prijatelj.
Uspjeh ne dolazi besplatno, moraš biti spreman na sve
da bi ugrabio svoju priliku.
Znam da razumiješ. -Ne!
Ne!
Pustite me!
Ne!
Upomoć! Čuje li me itko!?
Želim ići kući!
Hector? -Mali? -Hector!
Bio si u pravu, trebao sam se vratiti obitelji.
U redu je. -Rekli su mi da ne budem poput De la Cruza.
Nisam ih poslušao. Rekao sam im da me nije briga da li
će me upamtiti. Da me nije briga za glupi oltar!
U redu je, mali. U redu je. - Rekao sam im da me nije briga.
Hectore!
Hectore?
Zaboravlja me.
Tko?
Moja kćer.
Zbog nje želiš prijeći most?
Htio sam je ponovo vidjeti.
Nisam nikada trebao otići iz Svete Cecilije.
Da se barem mogu ispričati.
Da joj mogu reći da sam se pokušao vratiti.
Da sam ju tako volio.
Moja Coco.
Coco?
Odakle ti to?
Ovo je moja baka Coco. Ovo je baka Imelda.
Jesi li to...
ti?
Mi smo... -Obitelj?
Uvijek sam se nadao da ću je ponovo vidjeti.
Da ću joj nedostajati. Da će postaviti moju sliku.
Ali nije nikada.
Znaš li što je najgore od svega?
Čak i ako je nikada ne vidim u svijetu živih,
mislio sam da ću je jednog dana vidjeti ovdje.
Zagrliti je kao nikada.
Ali ona je posljednja osoba koja me se sjeća.
Čim umre...
Ti ćeš nestati
iz ovog svijeta.
I nikada je nećeš vidjeti. - Nikada.
Znaš, napisao sam joj pjesmu.
Pjevali smo je svaku noć, u isto vrijeme.
Bez obzira koliko udaljeni bili.
Što bih dao da joj je otpjevam po posljednji put.
Ne zaboravi me
Iako moram reći zbogom Upamti me
Nemoj zaplakati ma kako daleko bio držim te u naručju
Pjevam ti tajnu pjesmu svake noći
Ne zaboravi me -Tata!
Iako putujem daleko Upamti me
Svaki put kad čuješ tužnu gitaru
Znaj da s tobom sam na jedini mogući način
Dok se ponovo ne nađeš u mom naručju
Ne zaboravi
me
Ukrao ti je gitaru i pjesme.
Svijet bi trebao pamtiti tebe, a ne njega.
Nisam to napisao za svijet.
Napisao sam to za Coco.
Prilično sam otužan pra-pradjed. -Šališ se?
Prije minutu sam mislio da sam rod ubojici.
Ti si poboljšanje!
Cijelog svog života osjećam se drugačije.
Nisam znao zašto.
Sada znam, ti si taj!
Ponosan sam što smo rod!
Ponosan sam što sam mu rod!
Dante?
Dante!
Imelda? -Hector.
Dobro izgledaš.
Dante, znao si da mi je Hector pradjed čitavo vrijeme!
Ti si vodič duša! Tko je dobar vodič duša?
Ti, dečko!
Dante!
Evo ih! -Miguel!
Dušo, tako sam se zabrinula. Hvala Bogu da smo te našli na vrijeme.
A ti? Koliko te puta moram otjerati?!
Imelda? -Ne želim ništa s tobom. Ni za života, ni u smrti!
Desetljećima štitim svoju obitelj od tvojih pogrešaka!
Nakon 5 minuta provedenih s tobom moram ga izvlačiti iz jame!
Nismo upali tamo zbog Hectora. Upali smo zbog mene.
Pokušavao me odvesti doma.
Nisam ga slušao, ali bio je u pravu.
Obitelj je najvažnija.
Spreman sam prihvatiti tvoj blagoslov. I tvoje uvjete.
Ali prvo moram pronaći De la Cruza.
Da vratim Hectorovu sliku, da može vidjeti Coco ponovo.
Hector treba biti na našem oltaru, on je dio obitelji!
Napustio nas je! -Pokušao se vratiti doma, tebi i Coco,
ali De la Cruz ga je ubio!
Istina je, Imelda.
Pa što? Ostaviš me samu s djetetom, a ja bih ti trebala oprostiti?!
Imelda, ja...
Hectore!
Ponestaje mi vremena.
Coco.
Zaboravlja te.
Ne moraš mu oprostiti.
Ali ne bi ga smjeli zaboraviti.
Željela sam te zaboraviti.
Željela sam da te i Coco zaboravi ali... - Ovo je moja krivica.
Ne tvoja.
Žao mi je, Imelda.
Miguel, ako ti pomognemo da vratiš njegovu sliku
vratit ćeš se doma. Okaniti se glazbe.
Obitelj je na prvom mjestu.
Ja... Ne mogu ti oprostiti.
Ali pomoći ću ti.
Kako da dođemo do De la Cruza?
Možda znam.
Sretno, mali. -Hvala, Frida!
Daj da ti pomognem? -Ne diraj me!
Svima je jasan plan? - Pronaći Hectorovu sliku.
Dati je Miguelu. -Poslati Miguela doma.
Imate latice?
Sada samo trebamo naći De la Cruza. - Da?
Poznajemo li se?
To ti je zato što si ubio ljubav mog života!
Koga? -Mene!
Ja sam ljubav tvoga života? - Ne znam, još sam ljuta na tebe!
Hector? Kako si? -A ovo ti je za pokušaj ubojstva mog unuka!
Unuka? -Mene!
Ti! Čekaj. Ti si rod Hectoru?
Slika!
Za njim!
Osiguranje!
Rekla si ljubav tvoga života? - Ne znam što sam rekla!
Ja sam to čuo!
Gospodine, vi nastupate za 30 sekundi.
Miguel, imam je!
Požurite, idemo!
Dame i gospodo,
jedan, jedini, Ernesto de la Cruz!
Mičite je s pozornice!
Pjevaj! Pjevaj!
Zaboravila sam taj osjećaj.
Još uvijek si u formi.
Miguel, dajem ti svoj blagoslov.
Da ideš doma,
da postaviš naše slike
i da nikada... - Više ne sviram glazbu.
I nikada ne zaboraviš koliko te obitelj voli.
Ideš doma.
Ne ideš nikuda!
Imelda! -Odbij!
Svi, nazad! Nazad!
Ni koraka dalje!
Dante!
Stani!
Ostavi dječaka na miru! -Previše sam uložio, Hectore.
Previše da mu dozvolim da sve uništi. -Živ je!
On je prijetnja!
Misliš da ću mu dozvoliti da se vrati među žive sa tvojom slikom?
Da održava uspomenu na tebe?!
Ne. -Kukavico! -Ja sam Ernesto de la Cruz.
Najveći glazbenik svih vremena!
Hector je pravi glazbenik. Ti si samo tip koji ga je ubio i ukrao mu pjesme!
Ja sam spreman učiniti potrebno da ugrabim svoju priliku!
Bilo što!
Ne!
Miguel! -Miguel!
Ispričavam se, stari prijatelju, ali predstava se mora nastaviti.
Molim vas, moja obitelji!
Miči se s pozornice! -Orkestar, jedan-dva...
Ne zaboravi me iako moram...
Pogledajte!
Dobra maca.
Molim te! Stani, stani!
Ne!
Što sam propustio?
Dobar dečko, Dante. -Miguel!
Hector!
Slika, izgubio sam je! -U redu je, Miguel.
U redu... -Hector!
Hector?
Coco. -Ne, još možemo pronaći sliku! -Miguel!
Zora će!
Ne mogu te napustiti! Obećao sam da ću ti postaviti sliku!
Obećao sam da ćeš vidjeti Coco!
Obojici nam je isteklo vrijeme, prijatelju.
Ne, ne! Ne smije te zaboraviti!
Samo sam htio da zna
da sam je volio.
Hector! -Imaš naš blagoslov, Miguel.
Bez uvjeta.
Ne, dide Hector!
Molim te!
Ne!
Idi kući. -Obećavam da neću dozvoliti da te Coco zaboravi!
Eno ga!
Miguel, stani!
Gdje si bio?! -Trebam baku Coco na sekundu, molim te!
Što će ti to?! Daj to ovamo!
Miguel, stani!
Miguel! Miguel.
Coco, čuješ li me. Ja sam, Miguel.
Vidio sam tvog tatu, sjećaš ga se?
Tata?
Molim te, ako ga zaboraviš, nestat će.
Zauvijek.
Evo, ovo je bila njegova gitara. Svirao je tebi.
Vidiš, to je on.
Tata, sjećaš se? Tata?
Miguel! -Baka Coco, molim te, nemoj ga zaboraviti!
Šta radiš toj sirotoj ženi?! -U redu je. -Što te spopalo?!
Mislio sam da sam te izgubio, Miguel. - Tata.
Svi smo zajedno. To je ono bitno.
Ne svi. -U redu je, mama.
Miguel, ispričaj se baki Coco!
Baka Coco,
Pa, ispričaj se!
Baka Coco, tvoj tata
je želio ovo.
Mama, čekaj!
Ne zaboravi me Iako moram reći zbogom
Upamti me Nemoj zaplakati
ma kako daleko bio držim te u naručju
Pjevam ti tajnu pjesmu svake noći
Ne zaboravi me
Iako putujem daleko Upamti me
Svaki put kad čuješ tužnu gitaru
Znaj da s tobom sam na jedini mogući način
Dok se ponovo ne nađeš u mom naručju
Ne zaboravi me
Elena? Što nije u redu, dušo?
Ništa, mama.
Apsolutno ništa.
Moj tata mi je pjevao tu pjesmu.
Volio te, baka Coco.
Tvoj tata te jako volio.
Sačuvala sam njegova pisma.
Pjesme koje mi je napisao.
I...
On je bio glazbenik.
Kada sam bila mala
oni i mama su pjevali tako lijepe pjesme.
GODINU DANA KASNIJE
ZAPAMTI ME
ZABORAVLJEN
Ovo je jedno od najvećih blaga Svete Cecilije.
Dom cijenjenoga glazbenika ,Hectora Rivere.
Pisma koja je pisao svojoj kćeri Coco sadrže stihove svih vaših najdražih pjesama.
Ne samo 'Ne zaboravi me'.
To je dida Julio, a ono Rosita i Victoria. A ova dvojica su Oscar i Felipe.
To nisu samo stare slike. To je naša obitelj. Oni računaju da ćemo ih upamtiti.
Reci da sam lud-Sljedeći? -Ili me nazovi budalom
Uživaj u posjeti, Hector!
Sinoć sam te sanjao
Tata! -Coco!
Kada sam otvorio usta, izašla je pjesma. Znala si svaku riječ, zapjevali smo uglas!
Za melodiju iz naših pjesama i ritam što prodire do srži
Naša uzajamna ljubav će živjeti vječno
U svakom otkucaju mog ponosnog srca!
Naša uzajamna ljubav će živjeti vječno
U svakom otkucaju mog ponosnog srca!
Moja obitelji, moji najdraži, zapjevajmo u zbor, neka se zna:
Naša uzajamna ljubav će živjeti vječno, U svakom otkucaju mog ponosnog srca!
Moja obitelji, moji najdraži, zapjevajmo u zbor, neka se zna:
Naša uzajamna ljubav će živjeti vječno U svakom otkucaju mog ponosnog srca!
Prijevod i sinhronizacija: Soldinjo
Preuzeto sa www.titlovi.com